Номер провадження: 22-ц/813/3829/25
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 , Пересипська (Суворовська) районна адміністрація Одеської міської ради в особі відділу забезпечення діяльності Органу опіки та піклування, Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2024 року у складі судді Кисельова В.К.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У грудні 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив визнати виконавчий лист, виданий Суворовським районним судом м.Одеси 29.04.2024, справа №523/18365/20 таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.07.2022 були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації м. Одеси про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною й вихованні, визначення порядку спілкування з дитиною.

Судом було визначено способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

шляхом встановлення спілкування:

- щомісячно кожні перші та треті вихідні місяця з 17:00 години п`ятниці до 21:00 години неділі, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками;

- щотижня кожний понеділок та середу з 14.00 до 19.00 гг;

- щорічно:

з 11:00 години до 17:00 години 3 та 18 березня, 15 червня, 2 та 6 вересня і 7 грудня;

з 16:00 години до 21:00 години 14 жовтня;

з 11:00 години до 21:00 години 23 лютого;

з 10:00 години до 20:00 години 6 та 9 травня;

з 12:00 години до 21:00 години 1 січня;

- починаючи з 17:00 години 31 грудня, що передує кожному непарному календарному Новому Року, до 21:00 години 1 січня непарного року,

- починаючи з 17:00 години 6 січня до 21:00 години 7 січня кожного парного календарного року, починаючи із святкування Різдва Христового;

- починаючи з 17:00 години суботи, що передує кожному парному календарному ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), до 21:00 години понеділка,

- встановлення можливості спільного відпочинку ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без супроводу та згоди матері ОСОБА_2

протягом літнього періоду з можливістю виїзду до оздоровчо-санаторних закладів України тривалістю не більше ніж на 15 діб за один раз (загальною тривалістю 45 діб за літній період);

протягом зимових, осінніх та весняних канікул не менше половини терміну встановлених канікул з правом перебування у батька ОСОБА_1 за його місцем проживання.

Судом також було зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні та спільному перебуванню з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений час, згідно п. 2 рішення суду,

та зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватись графіку спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначений час, згідно п. 2 рішення суду,

та повертати дитину матері дитини ОСОБА_2 після завершення часу спілкування з дитиною, згідно п. 2 рішення суду.

29 квітня 2024 року Суворовським районним судом міста Одеси ОСОБА_2 , як стягувану, було видано виконавчий лист (далі - виконавчий лист), в якому зазначена резолютивна частина рішення, яка передбачає заходи примусового виконання мною, як боржником, а саме:

- Графіку спілкування з дитиною;

- дотримування Графіку спілкування з дитиною, повернення дитини матері ОСОБА_2 після завершення: часу спілкування з дитиною.

Позивач вважає зазначений виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було видано помилково а обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його припиненням.

Помилковість виконавчого листа полягає у наступному.

По-перше, у виконавчому листі зазначені три резолютивні частини рішення, які передбачають заходи примусового виконання, як боржником.

Разом з тим, відповідно до частини п`ятої ст. 431 ЦПК України, якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

По-друге, одна з вимог, яка передбачає примусове виконання, а саме Графік спілкування з дитиною, задоволена судом за позовними вимогами позивача.

Відповідно до частини першої ст. 64 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Таким чином, з урахуванням зазначених приписів законодавства, процесуального статусу заявника як позивача за вимогами про встановлення Графік спілкування з дитиною, ОСОБА_2 , не може бути стягувачем у виконавчому проваджені стосовно примусового виконання Графіку спілкування з дитиною.

В протилежному випадку, якщо ОСОБА_2 , залишається стягувачем за Графіком спілкування з дитиною, а його обов`язок за цим графіком припиняється в силу ст. 606 ЦК України, у зв`язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі (припинення зобов`язання).

По-третє, 30.10.2024 р. Суворовським районним судом міста Одеси, вже позивачу/як стягувачу, також було видано виконавчий лист із зазначенням Графіку спілкування з дитиною, що свідчить про недопустиму суперечність підходу суду першої інстанції до вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення від 25.07.2022 р, справа № 523/18365/20.

Окрім того, 18.11.2024 р. старший державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іскра С. І. виносить постанову (ВП № 76205716) про зміну (доповнення) реєстраційних даних.

Даною постановою державний виконавець вносить зміни (доповнення) в автоматизовану систему виконавчого провадження, а саме: замість категорія стягнення: «усунення перешкод у побаченні з дитиною», зазначає категорію стягнення: «зобов`язання вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення».

У даному випадку є незрозумілим та безпідставним надання державним виконавцем переваги одній категорії стягнення порівняно з іншою при виконанні судового рішення на підставі виконавчого листа від 29.04.2024 р., по справі № ВП № 76205716.

Такі дії державного виконавця свідчать про об`єктивну неможливість повного виконання судового рішення на підставі виконавчого листа від 29,04.2024 р., ВП № 76205716, що підтверджує помилковість видачи судом виконавчого документу.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить визнати виконавчий лист виданий Суворівським районним судом міста Одеси 29.04.2024 у справі № 523/18365/20, таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що відсутні підстави для визнання вищевказаного листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий лист відповідає п. 4 резолютивної частини рішення, який має посилання на п. 2 резолютивної частини рішення суду, який зазначено у виконавчому листі.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2024 року та задовольнити його заяву про визнання виконавчого листа виданий Суворовським районним судом м.Одеси 29.04.2024, справа №523/18365/20 таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звертаючись до суду із заявою про визнання листа, виданого Суворовським районним судом м.Одеси 29.04.2024 таким, ОСОБА_1 посилався на те, що у виконавчому листі зазначено вчинення двох дій, передбачених судовим рішенням та одна з вимог, яка передбачає примусове виконання, а саме Графік спілкування з дитиною, задоволена судом за його позовними вимогами, що в свою чергу виключає участь ОСОБА_2 у виконавчому провадженні у якості стягувача. Таким чином, ОСОБА_2 не може бути стягувачем у виконавчому провадженні стосовно примусового виконання Графіку спілкування з дитиною. Якщо ОСОБА_2 залишається стягувачом за Графіком спілкування з дитиною, його обов`язок за цим графіком припиняється в силу ст. 606 ЦК України, у зв`язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі (припинення зобов`язання), що також є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи скарги також мотивовані також тим, що малолітній син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з квітня 2022 проживає із ним, що також встановлено самим рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.07.2022, на виконання якого видано оскаржуваний виконавчий лист, а тому відповідно він не проводить зустрічі із дитиною відповідно до Графіку спілкування із дитиною, у зв`язку із чим в нього не виникає обов`язку повернути дитину згідно з цим графіком.

Позиція сторін в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, оскільки доводи скарги про те, що виконавчий документ не відповідає ч.5 ст. 431 ЦПК України та ч.2 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідають їх змісту та довільно тлумачяться скаржником.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від Пересипської (Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради в особі відділу забезпечення діяльності Органу опіки та піклування та Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 06.03.2025 з`явилися: представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 .

Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.07.2022 були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації м. Одеси про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною й вихованні, визначення порядку спілкування з дитиною.

Судом було визначено способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

шляхом встановлення спілкування:

- щомісячно кожні перші та треті вихідні місяця з 17:00 години п`ятниці до 21:00 години неділі, або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками;

- щотижня кожний понеділок та середу з 14.00 до 19.00 гг;

- щорічно:

з 11:00 години до 17:00 години 3 та 18 березня, 15 червня, 2 та 6 вересня і 7 грудня;

з 16:00 години до 21:00 години 14 жовтня;

з 11:00 години до 21:00 години 23 лютого;

з 10:00 години до 20:00 години 6 та 9 травня;

з 12:00 години до 21:00 години 1 січня;

починаючи з 17:00 години 31 грудня, що передує кожному непарному календарному Новому Року, до 21:00 години 1 січня непарного року,

-починаючи з 17:00 години 6 січня до 21:00 години 7 січня кожного парного календарного року, починаючи із святкування Різдва Христового;

-починаючи з 17:00 години суботи, що передує кожному парному календарному ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), до 21:00 години понеділка,

-встановити можливість спільного відпочинку ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без супроводу та згоди матері ОСОБА_2

протягом літнього періоду з можливістю виїзду до оздоровчо-санаторних закладів України тривалістю не більше ніж на 15 діб за один раз (загальною тривалістю 45 діб за літній період);

протягом зимових, осінніх та весняних канікул не менше половини терміну встановлених канікул з правом перебування у батька ОСОБА_1 за його місцем проживання.

Судом також було зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні та спільному перебуванню з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений час, згідно п. 2 рішення суду.

та зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватись графіку спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений час, згідно п. 2 рішення суду,

та повертати дитину матері дитини ОСОБА_2 після завершення часу спілкування з дитиною, згідно п. 2 рішення суду.

Вищевказане рішення було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13.12.2022, яке, в свою чергу, було залишено без змін постановою Верховного Суду від 22.05.2023.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 5 ст. 431 ЦПК України якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Частиною 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Частиною 1 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Відповідно до п. 2 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ним було зазначено, що у ньому вказано вчинення двох дій, передбачених судовим рішенням та одна з вимог, яка передбачає примусове виконання, а саме Графік спілкування з дитиною, задоволена судом за його позовними вимогами, що в свою чергу виключає участь ОСОБА_2 у виконавчому провадженні у якості стягувача. Таким чином, ОСОБА_2 не може бути стягувачем у виконавчому провадженні стосовно примусового виконання Графіку спілкування з дитиною. Якщо ОСОБА_2 залишається стягувачом за Графіком спілкування з дитиною, його обов`язок за цим графіком припиняється в силу ст. 606 ЦК України, у зв`язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі (припинення зобов`язання), що також є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вищевказані доводи скаржника оцінюються апеляційним судом критично, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 25.07.2022 вбачається, що на обидві сторони по справі, як на ОСОБА_1 так і на ОСОБА_2 було покладено певні обов`язки, які вони повинні в подальшому виконувати, тому посилання скаржника на те, що суд не може прийняти рішення по справі та покласти зобов`язання на дві сторони по справі не ґрунтується на діючому законодавстві, оскільки законодавець не виділяв якось певних суб`єктів по справах, на яких би не розповсюджувалися обов`язковість виконання судових рішень.

Доводи скарги також мотивовані також тим, що малолітній син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з квітня 2022 проживає із ним, що також встановлено самим рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.07.2022, на виконання якого видано оскаржуваний виконавчий лист, а тому відповідно він не проводить зустрічі із дитиною відповідно до Графіку спілкування із дитиною, у зв`язку із чим в нього не виникає обов`язку повернути дитину згідно з цим графіком.

Разом з тим, як вірно встановлено судом, з метою усунення зловживання батьками своїми правами щодо виховання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дотримання встановленого судом графіку, визначено відповідні обов`язки як на позивача так і на відповідача, зокрема п. 3 рішення, судом було зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні та спільному перебуванню з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений час, згідно п. 2 рішення суду, а п. 4 рішення, судом було зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватись графіку спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у визначений час, згідно п. 2 рішення суду, а також повертати дитину матері дитини ОСОБА_2 після завершення часу спілкування з дитиною.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав для визнання вищевказаного листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий лист відповідає п. 4 резолютивної частини рішення, який має посилання на п. 2 резолютивної частини рішення суду, який зазначено у виконавчому листі.

Також скаржник у доводах скарги невірно тлумачить положення ст.606 ЦК України, зазначаючи, що він набуває статусу кредитора та боржника за одним і тим самим зобов`язанням, проте як вірно зазначив суд першої інстанції зобов`язання у позивача та відповідача різні, а тому його статус не поєднується.

Доводи ОСОБА_1 , викладені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновку про відсутність у нього підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10.04.2025

Головуючий

Судді: