Провадження №: 2/755/816/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором позики від 15 листопада 2018 року

№ 014/0223/82/91807092 у розмірі 23 579,30 грн та судові витрати, що складаються із витрат на оплату судового збору у сумі 3 028,00 грн та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 листопада 2018 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк») та ОСОБА_1 укладено договір

№ 014/0223/82/91807092, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язувався повернути використану суму в строк до 15 листопада 2020 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 35,3 %.

20 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 114/2-19-F, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором позики від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092, що укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги від 10 січня 2023 року № 10-01/2023 відступило ТОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором позики від 15 листопада 2018 року

№ 014/0223/82/91807092, що укладений між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 .

Станом на час звернення до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Позивач зазначає, що набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором позики від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092 у розмірі 23 579,30 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 9 630,39 грн, сума заборгованості за відсотками

- 12 155,71 грн, заборгованість за пенею та штрафами - 1 793,20 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Разом з позовом від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності представника позивача та про згоду на ухвалення заочного рішення.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня

2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11 сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 15 листопада 2018 року на підставі Заяви-анкети для отримання готівкового кредиту «Кредит готівкою для найкращих клієнтів банку» між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір № 014/0223/82/91807092 про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші обов`язки, визначені договором.

Сума кредиту, згідно пункту 1.1.1 договору становить 12 422,36 грн.

Пунктом 1.1.4. встановлено, що дата сплати ануїтетних платежів - 15 число кожного календарного місяця згідно графіку погашення кредиту та сплати інших платежів (додаток № 1).

Дата погашення кредиту, згідно пункту 1.1.5 встановлена - 15 листопада 2020 року; строк кредиту, згідно пункту 1.1.6 - 24 місяці з дати надання кредиту.

Процентна ставка, згідно пункту 1.1.7 договору становить 35,5 % річних, фіксована.

Відповідно до пункту 10.3 договору за прострочення виконання будь-яких зобов`язань за договором кредитор має право вимагати, а позичальник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити останньому пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов`язання включно. В разі пред`явлення кредитором вимоги по сплаті пені, її сплата здійснюється позичальником в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів відповідно до умов статті 3 договору, якщо інше не передбачено вимогою кредитодавця. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов`язання.

Водночас, пунктом 4.1 договору передбачено, що предметом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю позичальника, який є також страхувальником та застрахованою особою за договором. Страхувальник призначає кредитора - АТ «Райффайзен Банк Аваль» вигодонабувачем для отримання страхових виплат за договором (пункт 4.2). Страхова сума за договором страхування дорівнює сумі кредиту та вказана у підпункті 1.1.1 пункту 1.1 договору (пункт 4.5 договору).

Відповідно до пункту 4.6 договору страхова премія в сумі, зазначеній в пункті 1.1.2.2 пункту

1.1 договору, сплачується в дату надання кредиту страхувальником за рахунок кредиту шляхом перерахування коштів в національній валюті України на користь кредитора, як страхового агента, з метою подальшого перерахування кредитором коштів на користь страховика. Позичальник з метою сплати страхової премії доручає кредитору здійснити в дату надання кредиту договірне списання з поточного рахунку коштів в сумі, зазначеній в підпункті 1.1.2.2 пункту 1.1 договору, на користь кредитора, як страхового агента, з метою подальшого перерахування кредитором коштів на користь страховика.

Згідно із пунктом 4.7 страховий тариф становить 9,84 %.

У пункті 6.4 договору також зазначено, що позичальник підтверджує, що перед укладенням договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну загальну вартість кредиту (відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» та правил розрахунку банком України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених Постановою Правління Національного Банку України від 08 червня 2017 року № 49), що підтверджується ознайомленням позичальника з паспортом споживчого кредиту, який не має зауважень, претензій щодо наданої інформації.

В додатку № 1 до договору від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092 сторони погодили графік погашення кредиту з вказівкою на дату вчинення періодичного платежу та загальну суму, що підлягає сплаті.

Додаток № 2 до договору від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092 містить розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.

Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою».

Судом встановлено, що Заяву-анкету, договір від 15 листопада 2018 року

№ 014/0223/82/91807092 з додатками та паспорт споживчого кредиту містять особистий підпис ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Як встановлено судом, договір від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092 укладений в письмовій формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України та підписаний сторонами особисто.

Відповідачем не спростовано факту укладення договору від 15 листопада 2018 року

№ 014/0223/82/91807092.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).

За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від

23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З матеріалів справи судом встановлено таке.

20 вересня 2019 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, відповідно до умов якого на умовах та в порядку, встановленому цим договором та відповідно до статті 512-519 ЦК України, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстру боржників (пункт 2.1).

Згідно із пунктом 2.4 договору внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим договором, новий кредитор замінює первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані в реєстрі боржників та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи права вимоги до боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.

З реєстру боржників від 13 листопада 2019 року до договору від 20 вересня 2019 року

№ 114/2-19-F встановлено, що ПАТ « Райффайзен банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором від 15 листопада 2018 року

№ 014/0223/82/91807092, укладеного між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 (№ 426 у переліку), що також підтверджується витягом з реєстру боржників від 13 листопада 2019 року до договору від 20 вересня 2019 року № 114/2-19-F.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до боржника за кредитним договором від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092 - ОСОБА_1 , розмір заборгованості якого складає 11 038,01 грн, з яких 9 630,39 грн - заборгованість за основною сумою боргу,

1 407,62 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 793,20 грн - сума пені.

Також з матеріалів справи встановлено, що 01 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірах та у порядку, визначених цим договором.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

З моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору прав вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

У матеріалах справи наявний Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором від

10 січня 2023 року № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня

2023 року.

З реєстру боржників від 10 січня 2023 року до договору від 10 січня 2023 року № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором від

15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092, укладеного між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 (№ 56909 у переліку), що також підтверджується витягом з реєстру боржників від

10 січня 2023 року до договору від 10 січня 2023 року № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до боржника за кредитним договором від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092 - ОСОБА_1 , розмір заборгованості якого складає 23 579,30 грн, з яких 9 630,39 грн - заборгованість за основною сумою боргу,

12 155,71 грн - сума заборгованості за відсотками, 1 793,20 грн - сума пені.

Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення боржника ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено частиною першою статті 18 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд також враховує, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит, що узгоджується з положеннями статті 517 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом також досліджено виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором від 15 листопада

2018 року № 014/0223/82/91807092 за період з 15 листопада 2018 року по 13 листопада 2019 року, з якої убачається, що відповідач активно користувався картковими рахунками, в тому числі кредитними коштами, витрачаючи їх на власні потреби, періодично погашав заборгованість за наданим кредитом. Надана виписка з банківського рахунку містить інформацію про баланс станом на дату отримання картки (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

Виписка за рахунком відповідача, що міститься в матеріалах справи є належним доказом для визначення заборгованості відповідача, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц.

Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092 на суму 23 579,30 грн, з яких 10 171,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 19 381,09 грн - заборгованість за відсотками, 3 % річних - 1,67 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором від 15 листопада 2018 року

№ 014/0223/82/91807092, складеного ПАТ «Райффайзен банк Аваль», станом на 13 листопада

2019 року заборгованість складала 13 303,26 грн, з яких: 9 630,39 грн - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками - 1 407,62 грн, розрахована пеня - 2 265,25 грн. Розрахунок вчинено за період з 15 листопада 2018 року по 13 листопада 2019 року.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092, складеного ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 09 січня 2023 року заборгованість складає 23 579,30 грн, з яких 9 630,39 грн - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість з пені - 1 793,20 грн, заборгованість за відсоткам - 12 155,71 грн (1 407,62 грн + 10 748,09 грн). Розрахунок здійснено за період з 13 листопада 2019 року по 09 січня 2023 року.

Також в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором від 15 листопада 2018 року № 014/0223/82/91807092, складений ТОВ «Коллект Центр», відповідно до якого станом на 13 листопада 2024 року заборгованість складає 23 579,30 грн, з яких 9 630,39 грн - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість з пені - 1 793,20 грн, заборгованість за відсотками - 12 155,71 грн.

Відповідач контррозрахунку заборгованості суду не надав, відповідним правом не скористався.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Разом з тим, відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявність заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 9 630,39 грн.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк, кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 9 630,39 грн, що підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти сплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Положення абзацу

2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті

625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказані висновки щодо застосування частини першої статті 1050 та статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року по справі № 910/17048/17, щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно із частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Як уже зазначалося раніше, сторони погодили такі умови кредитування: сума кредиту - 12 422,00 грн, строк кредитування - 24 місяці (з 15 листопада 2018 року по 15 листопада 2020 року), зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розрахунку 35,3 % річних. Згідно розрахунку загальної вартості кредиту, остання складає 17 481,93 грн, з яких 12 422,36 - тіло кредиту та 5 059,99 грн - відсотки за користування кредитом, розраховані за ставкою 35,5 % річних за 24 місяці кредитування.

Отже, по справі встановлено, що за умовами укладеного договору кредит надавався відповідачу строком на 24 місяці з кінцевим строком повернення коштів та сплати процентів за позикою

- 15 листопада 2020 року, а отже після спливу цього строку позикодавець не вправі нараховувати передбачені договором проценти.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за договором від 15 листопада 2018 року

№ 014/0223/82/91807092 на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами в межах погодженого строку кредитування.

Водночас, з долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості встановлено, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося до 09 січня 2023 року за ставкою 35,5 % річних, тобто, поза межами погодженого строку кредитування.

Доказів на підтвердження продовження строку кредитування за договором до матеріалів справи не долученого, іншого графіку погашення заборгованості за договором також не надано.

Суд враховує, що з наданого банком ПАТ «Райффайзен банк Аваль» розрахунку заборгованості вбачається, що на погашення заборгованості за відсотками ОСОБА_1 сплачено 2 325,55 грн, що також підтверджується випискою за рахунком, що міститься в матеріалах справи.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами у сумі 2 734,44 грн (5 059,99 грн - 2 325,55 грн).

Також з ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня у сумі 1 793,20 грн, що нарахована на підставі пункту 10.3 договору у зв`язку із простроченням виконання зобов`язань за договором. Розрахунок заборгованості за пенею проведено відповідно до умов договору.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

Відповідно до статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли часткове підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до квитанції про сплату від 19 листопада 2024 року № позивачем сплачено судовий збір у сумі - 3 028,00 грн.

Понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджується: договором від 01 липня 2024 року № 01-07/2024 про надання правової допомоги, укладеним з ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» з Прайс-листом, затвердженим Рішенням Загальних зборів від 01 листопада 2023 року № 01-11/2023, заявкою на надання юридичної допомоги від

11 жовтня 2024 року № 274 по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , а також витягом з Акту від 08 листопада 2024 року № 1 про надання юрдичної допомоги на суму 9 000,00 грн.

Заяви про зменшення розміру судових витрат до суду не надходило.

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1 818,14 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 403,99 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514, 517, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, статтями 12, 13, 49, 81, 89 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором від 15 листопада 2018 року

№ 014/0223/82/91807092 про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 630,39 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 2 734,44 грн, заборгованості за пенею у розмірі 1 793,20 грн, що разом складає 14 158,03 грн (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім гривень 03 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 1 818,14 грн (одна тисяча вісімсот вісімнадцять гривень 14 копійок), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 403,99 грн (п`ять тисяч чотириста три гривні 99 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306,

м. Київ, 01133.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду виготовлено 11 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова