Провадження №2-о/359/149/2025
Справа №359/3499/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 квітня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст поданої заяви.

Наприкінці березня 2025 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_2 ,звернувся до суду з вказаною заявою, яку обґрунтував тим, що ОСОБА_3 умисно та систематично не приймає участь в утриманні малолітнього ОСОБА_1 , не забезпечує його всім необхідним. Крім цього, 05 березня 2021 року ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_2 викликала евакуатор та в односторонньому порядку вилучила з володіння ОСОБА_2 автомобіль, який є спільним майном подружжя. Починаючи з 05 березня 2021 року ОСОБА_3 одноосібно володіє та користується спірним автомобілем без згоди ОСОБА_2 . Внаслідок протиправного вилучення автомобіля ОСОБА_2 був позбавлений можливості користуватись належним йому на праві спільної часткової власності автомобілем в інтересах сім`ї, зокрема здійснювати перевезення малолітнього ОСОБА_1 на спортивні секції та факультативні заняття. У такий спосіб ОСОБА_3 вчиняє економічне насильство, тобто свідомо маніпулює фінансами з метою нашкодити іншій людині, порушити її права, продемонструвати свою владу та повний контроль над іншою особою.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_2 ,просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження її прав та покласти на неї обов`язки строком на 6 місяців, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; обмежити спілкування з постраждалою дитиною; заборонити наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

2. Ставлення учасників цивільної справи до поданої заяви.

Законний представник заявника ОСОБА_2 у судові засідання не з`явився та для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції не приєднався. Про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документу до особистого кабінету. Його неявка не перешкоджає розгляду заяви про видачу обмежувального припису.

ОСОБА_3 надала до суду відзив, яким просила відмовити в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису у повному обсязі.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі. Крім цього, було задоволено клопотання законного представника заявника ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин, які виникли між учасниками справи.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є колишнім подружжям. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані обставини визнані сторонами по справі, тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають.

Правовідносини, які виникли між учасниками справи, регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

5. Норми права, якими суд керується при розгляді цивільної справи.

За змістом п.3, п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдником визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Згідно з п.4 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.1 Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

У відповідності до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінювання ризиків здійснюється на основі оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом постанови Верховного Суду у справі №754/6995/19 (провадження №61-16980св19) від 14 січня 2020 року під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

6. Мотиви, якими суд керується при розгляді цивільної справи.

Зі змісту заяви про видачу обмежувального припису вбачається, що ОСОБА_3 не виконує обв`язок, передбачений ст.180 СК України, та не сплачує аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 .

Разом з цим, обставини щодо вчинення економічного насильства ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_1 , що полягає в ухиленні від утриманні сина, були досліджені судом під час ухвалення рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року у цивільній справі №359/919/25 за заявою ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , яким відмовлено в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису у повному обсязі.

Зі змісту відеозаписів, приєднаних до заяви про видачу обмежувального припису, вбачається, що за участю ОСОБА_4 автомобіль марки «Honda», чорного кольору, був поміщений на евакуатор. Крім цього, з вказаних відеозаписів вбачається також малолітній ОСОБА_1 , який у супроводі батька, пересувається містом, в тому числі за допомогою метрополітену в м. Києві.

Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_2 як законним представником ОСОБА_1 , не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що автомобіль марки «Honda», чорного кольору, є спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім цього, а ні зі змісту письмових доказів, а ні зі змісту відеозаписів, які приєднані до заяви про видачу обмежувального припису, не вбачається факту того, що ОСОБА_3 вилучила вказаний автомобіль на шкоду законним правам та інтересам малолітнього ОСОБА_1 у зв`язку з цим, останній був позбавлений можливості відвідувати спортивні секції та факультативні заняття.

Окремо слід звернути увагу також на ту обставину, що факт, на який вказує законний представник заявника ОСОБА_2 , стосовно вилучення з його володіння автомобіля, мав місце 05 березня 2021 року, тобто понад чотири роки тому. У зв`язку з цим, виникає обґрунтований сумнів щодо наявності факту економічного насильства зі боку ОСОБА_3 тривалістю понад чотири роки та відсутності фактів звернення ОСОБА_2 як законного представника ОСОБА_1 щодо вказаних обставин.

Будь-який інших обставин, які б свідчили про вчинення ОСОБА_3 економічного насильства не встановлено.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, ОСОБА_2 , діючи як законний представник ОСОБА_1 , не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В ході розгляду цивільної справи судом не встановлено випадків вчинення домашнього насильства відносно малолітнього ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому.

З цих підстав, суд вважає, що підстави для застосування до заінтересованої особи заходів тимчасового обмеження її прав відсутні.

На підставі викладеного та керуючись п.3 та п.6, п.7 ч.1 ст.1, ч.3 та ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.213, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268, ст.350-6 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський