УХВАЛА

26 березня 2025 року

м. Київ

справа № 204/6085/21

провадження № 61-1046 ск 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником - адвокатом Демарчук Наталією Олександрівною, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним пункту додаткової угоди до кредитного договору, визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договором,

ВСТАНОВИВ:

1. В серпні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 404 925,21 грн.

2. В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсною умову додаткової угоди про щонайменше десятикратне збільшення строку позовної давності, як несправедливу, а також визнати недійсною додаткову угоду, як таку, що не була підписана обома її сторонами у тій редакції, що була надана до суду. Окрім цього, просила застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

3. Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 21 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовив, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав недійсним пункт 4 Додаткової угоди № 1 від 22 листопада 2016 року до кредитного договору № DNU0GK70470154 від 26 лютого 2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовив. Вирішив питання судових витрат.

4. В листопаді 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у цій справі, в якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

5. Верховний Суд ухвалою від 03 грудня 2024 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору за подання касаційної скарги.

6. Верховний Суд ухвалою від 19 грудня 2024 року вказану касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» повернув особі, яка її подала, у зв`язку із неусуненням недоліків касаційної скарги.

7. В січні 2025 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», подана його представником - адвокатом Демарчук Н. О., на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

8. Оскільки касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження заявник в касаційній скарзі порушував питання про поновлення такого строку.

9. Обґрунтовуючи підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій заявник вказує на те, що вперше касаційна скарга була подана до Верховного Суду 14 листопада 2024 року, тобто в межах строку для касаційного оскарження, проте ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року касаційна скарга була повернута заявнику. Усунувши недоліки касаційної скарги, які стали підставою для її повернення Верховним Судом в грудні 2024 року, заявник повторно звертається до Верховного Суду. Таким чином, на думку заявника, строк на касаційне оскарження порушено з поважних причин.

10. Верховний Суд ухвалою від 24 лютого 2025 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, зокрема, для подання нової заяви про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року та надання належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

11. На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 24 лютого 2025 року Істамова Ірина Володимирівна, як представник АТ КБ «ПриватБанк», через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», надіслала до Верховного Суду нову заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, в якій як на підставу для поновлення такого строку вказує на те, що повний текст оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року був отриманий позивачем лише 15 жовтня 2024 року, засобами електронного зв`язку.

12. Вперше касаційна скарга була подана до Верховного Суду 14 листопада 2024 року, тобто в межах строку для касаційного оскарження, проте ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року касаційну скаргу було повернуто заявнику.

13. Повторно касаційна скарга надіслана заявником до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 20 січня 2025 року, тобто через 25 днів у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану та веденням на її території бойових дій, які стали підставою для евакуації населення, у зв`язку із чим велика кількість працівників банку позбавлена можливості виконувати свої посадові обов`язки в звичному режимі, а частина працівників мобілізована.

14. Крім цього заявник вказує на те, що поштові відділення також змінили режим роботи, а під час повітряної тривоги не працюють, що призводить до затримки обробки кореспонденції.

15. Також вказує на те, що працівники банку під час повітряних тривог мають знаходитися в укриттях, а після ракетних атак неодноразово застосовувалися стабілізаційні відключення світла.

16. Розглянувши зазначені доводи Верховний Суд дійшов висновку, що наведені заявником підстави для поновлення строку для касаційного оскарження судових рішень не можуть бути визнані поважними з огляду на таке.

17. Так за приписами статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

18. Тобто підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги.

19. За приписами статті 43 ЦПК України учасники справи мають як право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках так і обов`язок виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

20. Крім цього частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

21. Пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

22. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

23. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

24. ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06).

25. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України»).

26. Поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).

27. Отже безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є і порушенням вимог статті 6 Конвенцію щодо справедливого судового розгляду.

28. Тобто метою встановлених ЦПК України процесуальних строків є дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

29. Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження.

30. Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, у встановлений законом процесуальний строк, подання касаційної скарги.

31. Стосовно доводів заяви про введення в Україні воєнного стану, як поважної причини для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, на яку посилається заявник варто враховувати, що Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі № 559/2655/23 вже звертав увагу на те, що застосування аварійних відключень електроенергії, тривала відсутність електропостачання також не можуть бути обґрунтованими підставами для поновлення строку на оскарження, оскільки воєнний стан на території України оголошено 24 лютого 2022 року і з цього часу відбуваються масовані ракетні обстріли російською федерацією населених пунктів України, в тому числі об`єктів критичної інфраструктури, проте такі атаки не проводяться щодня, оскільки це складний логістичний процес. Разом із цим, судочинство в Україні продовжує здійснюватися у встановленому Законом порядку. Не було встановлено в Україні й повного припинення роботи банківських устав, комунальних служб та/або поштового зв`язку.

32. Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) зазначено, що «введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Враховуючи те, що останній день перебігу процесуального строку на звернення до суду з касаційною скаргою в цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку заявником за умови надання нею до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку».

33. З доводів заяви про поновлення строку на касаційне оскарження не вбачається, яким чином введення воєнного стану унеможливило чи утруднило подання касаційної скарги у цій справі в строки встановлені ЦПК України.

34. Крім цього в касаційній скарзі вказано, що як АТ КБ «ПриватБанк» так, і його представником - адвокатом Демарчук Н. О., яка зверталася до Верховного Суду із касаційною скаргою у цій справі як в листопаді 2024 року так і в січні 2025 року, на виконання вимог частини шостої статті 14 ЦПК України зареєстровані електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, а обґрунтованих пояснень в чому полягала неможливість подання касаційної скарги через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційній системи «Електронний суд» заява про усунення недоліків не містить.

35. Відповідно до положень частини третьої статті 393 ЦПК України) якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

36. Таким чином враховуючи наведені ОСОБА_2 обставини, які не свідчать про поважність причин пропуску АТ КБ «ПриватБанк» строку на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року та не є об`єктивними та істотними перешкодами для добросовісної та своєчасної реалізації ним своїх процесуальних прав, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтями 185, 390,394, 415 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2, як представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником - адвокатом Демарчук Наталією Олександрівною, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним пункту додаткової угоди до кредитного договору, визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договором.

3. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді /підпис/ В. В. Пророк

/підпис/ І. В. Литвиненко

/підпис/ Є. В. Петров