ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4075/25 Справа № 187/1338/24 Суддя у 1-й інстанції - Соловйов І. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Садівниче товариство «Будівельник»,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024року, головуючий у суді першої інстанції Соловйов І.М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти Садівничого товариства «Будівельник» з вимогою про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні позивачкою права власності на належну їй земельну ділянку загальною площею 0,0777га, розташованої на території Іванівської сільської ради Петриківського району, садівниче товариство «Будівельник», вулиця НОМЕР_1 , ділянка 2, кадастровий код :03:321:0088, шляхом демонтажу лінії електропередачі, прокладеної під поверхнею земельної ділянки.

Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що вона є власником земельної ділянки розташованої на території садівничого товариства «Будівельник». У 2023році за участю голови СТ «Будівельник» проводились роботи, щодо прокладення лінії електропередачі в землі по вулиці АДРЕСА_1 , в тому числі через належну позивачці земельну ділянку № 2.

ОСОБА_1 стверджувала, що знаходження на її земельній ділянці лінії електропередачі чинить перешкоди у користуванні її власністю, оскільки вона позбавлена можливості здійснювати забудову своєї земельної ділянки на свій розсуд, а також вільно вчиняти інші дії, зокрема проводити сільськогосподарські роботи, саджати дерева, розташовувати польові стани (табори), утримувати худобу тощо.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що надані позивачкою докази не доводять порушення її прав на користування належною їй земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

05 лютого 2025року ОСОБА_1 , через представника адвоката Богемську Сніжану Олександрівну, подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення її позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачка надала фототаблицю огляду її земельної ділянки, план виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) та квитанцію від 15 жовтня 2024року щодо виконання робіт по виносу меж земельної ділянки, які беззаперечно свідчать про наявність перешкод у здійсненні нею прав не земельну ділянку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржниця обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2025рокусправу призначено до судового розгляду на 08 квітня 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 14 березня 2024року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯИ № 045060, виданий 01 лютого 2010року Відділом Держкомзему у Петриківському районі має у приватній власності земельну ділянку кадастровий номер :03:321:0088 загальною площею 0,0777га, яка розташована на території Іванівської сільської ради садівниче товариство «Будівельник».

Згідно додатку до рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 105 від 08 жовтня 2008року про присвоєння адрес членам колективного садового товариства «Будівельник» по вулиці № 13 та довідки № 51 про рекомендовану адресу об`єкта, присвоєно адресу, зокрема, садовому будинку позивача - №2.

Позивачка є членом садівничого товариства «Будівельник».

В 2021році в результаті проведених робіт членами садівничого товариства на його території було прокладено лінію електропередачі по АДРЕСА_1 . Прокладений кабель лінії електропередачі належить садівничому товариству. Вказані обставини сторонами не заперечується.

Як зазначає позивач, лінія електропередачі, яка прокладена у 2021році проходить під поверхнею її земельної ділянки. Будь-яких звернень щодо прокладення цієї лінії від імені відповідача до неї не надходило, відповідно дозволів на таке прокладення вона не надавала.

Відповідач, заперечуючи проти позову вказав, що в результаті проведених робіт членами товариства було прокладено лінію електропередачі по АДРЕСА_1 між дорогою загального користування та земельною ділянкою АДРЕСА_2 , яка належить позивачці, під землею на глибині 70 см, тобто не на земельній ділянці позивачки.

В судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є членами садівничого товариства, які вказали, що дійсно ними проводилися роботи в садівничому товаристві по укладенню кабелю електропередачі по АДРЕСА_1 . Роботи проводилися за участі сина позивачки ОСОБА_5 , який заперечень з приводу укладення кабелю не виказував, а навпаки просив підключити будинок позивачки.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказали, що кабель прокладали по дорозі, а не по земельній ділянці позивачки.

Свідок ОСОБА_4 вказав, що лінія електропередачі є внутрішньою лінією товариства, а тому ніяких дозволів не потрібно, відповідно документів (проектної документації) не складалося.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині що надані позивачкою докази не надають суду можливості зробити однозначного висновку, що спірний кабель знаходиться на земельній ділянці (під поверхнею), яка перебуває у власності позивачки, а саме: ділянці АДРЕСА_3 садівничого товариства «Будівельник», тому не доводять порушення права позивача.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Нормами цієї статті закріплено, що громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення і захисту прав і свобод та задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів.

Згідно з чинним законодавством України садове товариство може створюватися у двох організаційно-правових формах: як кооператив і як громадська організація. Від обраної організаційно-правової форми для садового товариства залежать порядок його державної реєстрації, а також порядок здійснення ним діяльності.

Згідно статті 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану (стаття 6 Закону України «Про кооперацію»).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Тож садові товариства є специфічними самоврядними об`єднаннями громадян для спільного здійснення своїх потреб, пов`язаних з сільськогосподарським виробництвом на своїх садових ділянках. Вони мають повну господарську самостійність у провадженні своєї діяльності і покривають свої витрати за рахунок внесків членів товариства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :03:321:0088 загальною площею 0,0777 га, яка розташована на території Іванівської сільської ради садівниче товариство «Будівельник».

За конкретних обставин цієї справи, сторони не заперечували обставин щодо проведення робіт членами садівничого товариства на його території по прокладенню лінії електропередачі по вул. Лісній 13.

У цій справі предметом спору є усунення перешкоди у здійсненні позивачкою права власності на належну їй на праві власності земельну ділянку.

Водночас, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та з урахуванням встановлених судом обставин справи, пояснень свідків, відсутні підстави для задоволення її позовних вимог.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

Заявником не надано доказів наявності перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона надавала фототаблицю огляду її земельної ділянки, план виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) та квитанцію від 15 жовтня 2024року щодо виконання робіт виносу меж земельної ділянки, які беззаперечно свідчать про наявність перешкод у здійсненні нею прав не земельну ділянку є безпідставними.

Так, під час розгляду справи, суд першої інстанції надавав оцінку вказаним доводам позивачки та дійшов правильного висновку, що на фотографії є відповідне зображення углиблення у землі навколо якої знаходяться певні предмети; так само на плані виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) зображені певні графічні елементи; квитанція містить дані про оплату послуг; але даних, які б чітко вказували, що вони стосуються земельної ділянки позивачки, під поверхнею якої, як стверджує остання, прокладений кабель електропередачі садівничого товариства, вони не містять.

Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2024року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2025року.

Судді: