Справа № 303/458/22
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

10 квітня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року у складі судді Монич В.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних,

в с т а н о в и в :

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 кошти у розмірі 383 987 грн. 55 коп., з яких 299 487 грн. 82 коп. інфляційні витрати та 84 499 грн. 73 коп. 3% річних, що виникли за період з 15.04.2011 року по 01.01.2022 року як встановлений індекс інфляції та 3% річних згідно простроченого виконання виконавчого листа №2-607/11, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 19.05.2011 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, 13 листопада 2024 року (згідно з відбитком календарного штампу суду) ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та одночасно заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначав, що 27 жовтня 2024 року відділом Державної виконавчої служби у м. Мукачево Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було повідомлено апелянта про відкриття щодо нього виконавчого провадження №76390164, після ознайомлення з матеріалами якого 28 жовтня 2024 року останній дізнався про наявність оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Вказував, що судом першої інстанції не було надіслано йому у передбачені ЦПК України строки копії оскаржуваного судового рішення. Зазначав, що в електронному варіанті отримати копію рішення у апелянта не було можливості, оскільки у нього відсутній електронний кабінет і немає технічних можливостей його створити.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року - визнано неповажними.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року залишено без руху, про що повідомлено апелянта та надано йому строк протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків, шляхом оформлення апеляційної скарги відповідно до вимог, встановлених ст. 356 ЦПК України, а також подання заяви про поновлення строку із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Роз`яснено апелянту, якщо відповідно до цієї ухвали у встановлений строк заяву не буде подано або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, відповідно до ч. 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Роз`яснено апелянту, якщо відповідно до цієї ухвали у встановлений строк він не усуне недоліки апеляційної скарги, шляхом подання уточненої редакції апеляційної скарги, оформленої відповідно до вимог, визначених ст.356 ЦПК України, разом із копією відповідно до кількості учасників справи (у випадку подання уточненої редакції апеляційної скарги у паперовій формі) або разом з доказами надсилання її копії та копій доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України (у випадку якщо уточнена редакція апеляційної скарги буде подана через систему «Електронний суд») безпосередньо до суду апеляційної інстанції, апеляційна скарга буде визнана неподаною і підлягатиме поверненню апелянту.

На виконання вимог ухвали від 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про виправлення недоліків, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також долучив до неї уточнену редакцію апеляційної скарги разом з копією відповідно до кількості учасників справи. Окрім того, апелянтом долучено до заяви також клопотання про постановлення окремої ухвали суду в порядку статті 262 ЦПК України.

Так, на обґрунтування поважності причин пропуску строку апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було виконано свого обов`язку щодо надсилання йому копії оскаржуваного судового рішення, що позбавило останнього права на його апеляційне оскарження. Вказує, що позивачем у справі не вірно було зазначено його поштову адресу (адресу проживання), що також підтверджує той факт, що останній не міг бути належним чином повідомленим про розгляд справи в суді та прийняті ним рішення. Зазначає, що за вказаною у позовній заяві та рекомендованому повідомленні адресою він не проживає з 2011 року. Так, стверджує, що фактичною адресою його місця проживання є АДРЕСА_3 , що підтверджується Актом від 11.03.2025 з підписами свідків. Окрім того, звертає увагу, що у матеріалах справи наявна довідка від 17.02.2022 про причини повернення листа за номером відправлення 228 відправнику із відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою, тобто вказана довідка додатково підтверджує факт не проживання відповідача за вказаною адресою. Стверджує, що доводи про отримання ним 16.02.2023 листа із копією оскаржуваного рішення, про що свідчить його підпис, є недостовірними та сфальсифікованими адвокатом Мельником П.П. Вказане підтверджується сукупністю наступних фактів: 1) не проживанням відповідача за вказаною адресою з 2011 року; 2) перебуванням відповідачем станом на 16.02.2023 за межами Закарпатської області, про що свідчить Акт від 12.03.2025 з підписами свідків; 3) не надходженням жодного листа від ОСОБА_3 16.02.2023. Стверджує, що ні ним, ні його близькими не було проставлено жодного підпису на поштових документах, де відправником було зазначено ОСОБА_3 . Вказує, що наявний підпис на рекомендованому повідомленні йому не належить, оскільки такий різниться від його дійсного підпису, який проставлений в копії паспорту та інших документах (апеляційній скарзі, заяві про виправлення недоліків, клопотанні про винесення окремої ухвали, тощо), тобто він є сфальсифікованим. У зв`язку з цим, апелянт просить, окрім поновлення строку на апеляційне оскарження, також вирішити питання щодо постановлення окремої ухвали в порядку статті 262 ЦПК України за фактом підробки доказу (повідомлення про вручення).

Колегія суддів вважає, що наведені підстави для поновлення процесуального строку слід визнати неповажними, з огляду на наступне.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, N 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, N 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

За правилами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Пунктом 1 частини другої статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадку подання апеляційної скарги, зокрема, особою, не залученою до участі у справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи зі змісту статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При чому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі №926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі № 904/3541/15).

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 89 ЦПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина друга статті 358 ЦПК України не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Апелянт має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 358 ЦПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 13 листопада 2024 року подав апеляційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року, тобто зі спливом понад 2 роки після його ухвалення, при цьому як на підставу поновлення процесуального строку посилається на те, що фактично про оскаржуване рішення апелянт дізнався з матеріалів виконавчого провадження лише 28 жовтня 2024 року.

Проте, як вже встановлено апеляційним судом в ухвалі від 16 грудня 2024 року між ОСОБА_2 (старим кредитором) та ОСОБА_3 (новим кредитором) 14 лютого 2023 року укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №1, згідно якого новий кредитор набуває право вимоги до боржника, зокрема за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року у справі №303/458/22 (2/303/63/22).

15 лютого 2023 року ОСОБА_3 надіслано боржнику рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з описом вкладення: 1) повідомлення від 15.02.2023 про відступлення прав вимоги за зобов`язаннями; 2) копію договору №1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.02.2023, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; 3) копію заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2011 року у справі №2-607/11; 4) копію ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2021 року у справі №2-607/11; 5) копію рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.04.2022 у справі №303/458/22.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінг-номером 523 вбачається, що поштове відправлення, до якого, зокрема, додано копію рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.04.2022 у справі №303/458/22 вручено особисто ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з цим, апеляційним судом в ухвалі від 16 грудня 2024 року зроблено висновок про те, що апелянту ОСОБА_1 стало відомо про наявність рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.04.2022 у справі №303/458/22 не 28 жовтня 2024 року, як апелянт зазначає у заяві про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, а набагато раніше, а саме із часу отримання (16.02.2023) направленого ОСОБА_3 поштового відправлення, до якого, серед іншого було долучено копію оскаржуваного судового рішення.

Разом з тим, у поданій заяві про виправлення недоліків апеляційної скарги апелянт заперечує щодо отримання поштового відправлення від ОСОБА_3 та стверджує, що проставлений підпис на рекомендованому повідомленні, долученому останнім, не належить відповідачу та є сфальсифікованим. Вказує, що з 2011 року він не проживає за адресою: АДРЕСА_4 , за якою судом першої інстанції надсилалися судові виклики у справі, що зокрема підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про причини повернення/досилання від 17.02.2022, у якій зазначено, що адресат відсутній за вказаною адресою. Стверджує, що фактичним місцем його проживання є: АДРЕСА_3 , на підтвердження чого ним долучено до заяви про виправлення недоліків апеляційної скарги Акт від 11.03.2025 з підписами свідків, у якому ними засвідчено факт проживання ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю за вищевказаною адресою з 2011 року по теперішній час. Окрім того, апелянтом також долучено Акт від 12.03.2025 підписаний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якому останній засвідчує факт тимчасового проживання ОСОБА_1 у період з 20.01.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_5 .

З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі у відповідності до положень ч.6 ст.187 ЦПК України було надіслано запит відділу «Центр надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, що містять в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі, стосовно відповідача ОСОБА_1 (а.с.33).

На виконання даного запиту відділом «Центр надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради повідомлено суд першої інстанції, що згідно картотеки переданої Мукачівським міським відділом ДМС та реєстру Мукачівської міської територіальної громади гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.34).

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції судові рішення у справі направлялися за повідомленою адресою місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Вказана адреса також зазначена як зареєстроване місце проживання відповідача у долученій ним до апеляційної скарги копії паспорту (а.с.103). Відомостей про нове зареєстроване місце проживання відповідача вказана копія паспорта не містить.

З матеріалів справи вбачається, що протягом розгляду судом першої інстанції поданої ОСОБА_2 позовної заяви до суду повернулося не врученим поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами з проставленою у довідці про причини повернення/досилання відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.38-39). Окрім того, не врученим також повернулося до суду першої інстанції поштове відправлення з вкладеною копією оскаржуваного судового рішення, причина повернення у довідці про причини повернення/досилання також зазначена «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.52-53).

Разом з тим, під час розгляду судом першої інстанції заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому документі за оскаржуваним рішенням направлені судом за зареєстрованою адресою місце проживання відповідача поштові відправлення з вкладеними судовими повідомленнями були вручені відповідачу особисто (05.03.2023 та 30.03.2023), що стверджується проставленими підписами на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с.75а, 80).

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відповідач достеменно знав про розгляд судом першої інстанції заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому документі, виданому на виконання оскаржуваного судового рішення, а відтак добросовісно користуючись своїми процесуальними правами мав можливість ознайомитися з матеріалами справи, зокрема зі змістом наявного у ньому оскаржуваного судового рішення.

Вказане у сукупності з наданими стягувачем доказами вручення поштового відправлення з вкладеною до нього серед іншого копією оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що апелянту ОСОБА_1 стало відомо про наявність рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.04.2022 у справі №303/458/22 не 28 жовтня 2024 року, як апелянт зазначає у заяві про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, а набагато раніше, а саме із часу отримання (16.02.2023) направленого ОСОБА_3 поштового відправлення, до якого, серед іншого було долучено копію оскаржуваного судового рішення, та отримання направлених судом першої інстанції судових повідомлень про розгляд заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому документі, виданому на виконання оскаржуваного судового рішення (05.03.2023 та 30.03.2023).

Твердження апелянта про те, що підпис проставлений на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, йому не належить, колегією суддів не береться до уваги, оскільки ним не надано апеляційному суду належних та допустимих доказів, які спростовують факт проставлення ним підпису на вказаному документі.

Окрім того, як встановлено вище, відповідач за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 також отримував судові повідомлення про розгляд заяви про заміну сторони стягувача у виконавчому документі, виданому на виконання оскаржуваного судового рішення, про отримання яких ним на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення проставлено свій підпис (а.с. 75а, 80).

Колегія суддів звертає увагу, що добросовісне виконання працівниками оператора поштового зв`язку Акціонерного товариства "Укрпошта" своїх службових обов`язків, у цьому випадку, презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №653/4813/17 (провадження №61-7625св19), від 13 січня 2021 року у справі №1519/2-4031/11 (провадження №61-13202св20).

Твердження апелянта про те, що він з 2011 року не проживає за адресою: АДРЕСА_4 , за якою йому направлялися судові повідомлення та рішення у справі, адже фактичним місцем його проживання є адреса: АДРЕСА_3 , колегією суддів не береться до уваги, оскільки таке спростовується наявними у справі доказами, зокрема долученою ним копією паспорту, де зазначено зареєстроване місце проживання відповідача.

Колегією суддів також не беруться до уваги долучені апелянтом на підтвердження факту його не проживання за адресою: АДРЕСА_4 Акти від 11.03.2025 та від 12.03.2025, оскільки такі не є належними та допустимими доказами, які можуть підтверджувати факт проживання відповідача за іншою адресою та не отримання ним поштових відправлень, направлених за його зареєстрованим місцем проживання.

Апеляційний суд звертає увагу, що у постановах Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-607/11, виданого 19.05.2011, від 23.10.2024 (а.с.104а) та відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №303/458/22, виданого 23.10.2024, від 25.10.2024 також зазначено адресу місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.94).

Окрім того, колегія суддів також звертає увагу на те, що апеляційним судом двічі надсилалася копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 16 грудня 2024 року на адресу вказану апелянтом в апеляційній скарзі та заяві про видачу копій процесуальних рішень апеляційного суду: вул. Грушевського, 27/29, м. Мукачево, 89600, однак поштові відправлення поверталися до суду не врученими.

Апеляційний суд зазначає, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що несвоєчасне оскарження рішення суду першої інстанції, з огляду на наведені апелянтом доводи, зумовлено не об`єктивними обставинами, а обставинами суб`єктивного характеру, а тому наведені підстави для поновлення процесуального строку слід визнати неповажними.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-3 ст. 262 ЦПК України, Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення у встановленому ст. 262 ЦПК України порядку окремої ухвали суду щодо поведінки адвоката ОСОБА_3 , а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення судом окремої ухвали відносно адвоката ОСОБА_3 слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює апелянту, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 262 ЦПК України, ч. 4 ст. 357, 358 ЦПК, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Підстави вказані у заяві ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року визнати неповажними.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення судом окремої ухвали відносно адвоката Мельника Павла Петровича відмовити.

Ухвала в частині відмови у відкритті апеляційного провадження набирає законної сили з моменту її підписання, однак протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Ухвала в частині відмови у постановленні судом окремої ухвали оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: