Справа № 158/667/24
Провадження № 2/0158/27/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Поліщук С.В.,
при секретарі Шрамко Н.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Носкова О.М.,
представників відповідачів:
Волинської обласної прокуратури Мороза Д.В.;
Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області Христюк А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференцзв`язку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди,-
в с т а н о в и в:
05 березня 2024р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з цивільним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 вересня 2017р. він звернувся до Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ст. 367 КК України про що начальником СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР за вищевказаним повідомленням, що спонукало позивача по справі ОСОБА_1 звернутись з відповідною скаргою до суду.
Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.10.2017р. скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано начальника СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 від 29.09.2017р. про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 382, ст. 367 КК України.
09 липня 2020 року він звернувся до слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області із заявою про визнання його потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні.
Покликаючись на положення ст. ст. 1174, 1176 ЦК України, з врахуванням вищевикладеного, а також того, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, в результаті постійних звернень до органів досудового розслідування та судових інстанцій він втратив нормальний сон, погіршився стан його здоров`я внаслідок чого він неодноразово звертався до лікувальних закладів, зазнав душевних та психічних страждань, зміни звичайного способу життя, адже був змушений постійно оскаржувати неправомірну бездіяльність та поновлювати своє право на незалежний розгляд кримінального провадження в якому його визнано потерпілим, просить стягнути з державного бюджету України в його користь моральну шкоду в розмірі 400 000 грн.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 березня 2024р. відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі. Визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (т. 1 а.с. 20).
26 березня 2024 року відповідачем по справі Волинською обласною прокуратурою в особі її керівника Тимчука В. подано до суду відзив на позовну заяву у якому вважає доводи позивача ОСОБА_1 безпідставними необґрунтованими та недоведеними, оскільки позивачем не доведено причинно наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Посилання позивача на тривале досудове розслідування кримінального провадження не є належним доказом заподіяння моральних страждань. Прийняття ж слідчим або прокурором процесуального рішення по кримінальному провадженні, яке в подальшому скасовується компетентним органом чи особою у встановленому законом порядку або ж яким зобов`язується до вчинення певних дій чи прийняття рішень, саме по собі не тягне за собою настання відповідальності з боку вказаних суб`єктів. Процесуальні рішення, на які посилається позивач та розцінені ним як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Просить в задоволенні позову відмовити (т.1 а.с. 58-70).
26 березня 2024 року представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області Забожчук О. подала до суду відзив на позовну заяву. Позовні вимоги не визнає, вважає доводи позивача ОСОБА_1 викладені у даному позові є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено безпосереднього причинно наслідкового зв`язку між, на думку позивача, протиправною поведінкою відповідача та завданими йому моральними стражданнями, що унеможливлює покладення на відповідача ГУНП у Волинській області відшкодування завданої позивачу шкоди. Просить в задоволенні позову відмовити (т. 1 а.с. 74-79).
28 березня 2024 року представник позивача по справі ОСОБА_1 адвокат Носков О.М. подав до суду відповідь на відзиви подані відповідачами на позовну заяву ОСОБА_1 . Позовні вимоги підтримує в повному об`ємі з підстав викладених у позові, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення (т. 1 а.с. 86 -87).
10.04.2024р. представник відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області Забожчук О. подала до суду клопотання про розгляд даної цивільної справи у її відсутності, просить в задоволенні позову відмовити (т. 1 а.с. 155).
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.04.2024р. задоволено клопотання позивача по справі ОСОБА_1 про призначення у даній цивільній справі судово-психологічної експертизи, на час проведення якої провадження у справі зупинено (т. 1 а.с. 166-168).
Листом Львівської філії судово психіатричних експертиз Державна Установа «Інститут психіатрії, судово психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» №129 від 04.06.2024р. (куди саме просив призначити проведення експертизи позивач по справі ОСОБА_1 ) повідомлено Ківерцівський районний суд Волинської області, а також скеровано для виконання позивачу ОСОБА_1 про необхідність оплати вартості за проведення експертизи згідно ухвали суду від 14.04.2024р. (т. 1 а.с. 173).
03 грудня 2024р. на адресу Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло повідомлення Львівської філії судово психіатричних експертиз Державна Установа «Інститут психіатрії, судово психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» №285 від 25.11.2024р. про повернення матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди без виконання у зв`язку не проведенням оплати позивачем коштів за експертне дослідження (т. 1 а.с. 178).
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2024р. поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні (т. 1 а.с. 180).
16 січня 2025 року представник позивача по справі ОСОБА_1 адвокат Носков О.М. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, просить стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 600 000 грн. відшкодування моральної шкоди (т. 1 а.с. 187-188).
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 січня 2025р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 202).
29.01.2025р. представник відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області Забожчук О. подала до суду клопотання про розгляд даної цивільної справи у її відсутності, просить в задоволенні позову відмовити (т. 1 а.с. 209).
06 лютого 2025 року представником відповідача по справі - Волинської обласної прокуратури в особі її керівника Тимчука В. подано до суду відзив (заперечення) на заяву про збільшення позовних вимог. Просить в задоволенні позову відмовити (т. 1 а.с. 226-238).
10 лютого 2025р. представник позивача по справі ОСОБА_1 адвокат Носков О.М. подав до суду відповідь на відзив. Позовні вимоги підтримує в повному об`ємі з посиланням на позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог, просить позов задовольнити (т. 1 а.с. 243-245).
28 лютого 2025р. позивач по справі ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення на відзив (заперечення) Волинської обласної прокуратури на заяву про збільшення позовних вимог. Вважає, що позовні вимоги є чіткими та обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на вимогах чинного цивільного законодавства України. Просить позов задовольнити в повному об`ємі (т. 2 а.с. 1-5).
Позивач по справі ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити. Позицію ОСОБА_1 підтримав його представник адвокат Носков О.М.
Крім того позивач по справі ОСОБА_1 в судовому засіданні показав, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.11.2007р. у цивільній справі за його позовом до СГВК «Слава» про витребування з чужого незаконного володіння, яке набрало законної сили, стягнуто з СГВК «Слава» на його користь 5875,07 грн. заборгованості вартості зерна/жита та 04.12.2007р. було видано виконавчий лист, який він пред`явив до Ківерцівського ВДВС для примусового виконання.
Постановою старшого державного виконавця від 03.12.2010 року даний виконавчий лист повернуто стягувачові із зазначенням причин його невиконання. Повторно даний виконавчий лист він не пред`являв до виконання.
Представники відповідачів: Волинської обласної прокуратури Мороз Д.В., Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області Христюк А.В., кожен зокрема, в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити в повному об`ємі за безпідставності та недоведеності.
За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1836/17).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.09.2017р. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії і бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення, залишено без розгляду у зв`язку із пропущенням строків для подання скарги. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 17.10.2017р. ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 жовтня 2017р. за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушенні, скаргу задоволено частково, зобов`язано начальника слідчого відділу Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області внести повідомлення ОСОБА_1 від 29.09.2017 року про кримінальні правопорушення, передбачені ст. 367, ч. 1 ст. 382 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 1 а.с. 5).
Постановою процесуального керівника прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Янковського С.О. від 05.04.2021р. було визнано підслідність даного кримінального провадження за СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області.
На виконання вищевказаної ухвали слідчого судді, позивач по справі ОСОБА_1 та його представник адвокат Можайко І.О. ознайомились з матеріалами кримінального провадження 26.05.2023р. (заява адвоката Можайко І.О. була подана до слідчого 15.05.2023р.).
Посилаючись на положення ст. ст. 1174, 1176 ЦК України, позивач визначає розмір моральної шкоди, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог в сумі 600 000 грн. та наголошує, що органи виконавчої служби, слідства та прокуратури діють неправомірно, не виконуючи своїх зобов`язань щодо примусового виконання судового рішення та належного розслідування даного кримінального правопорушення.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі ст.56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені в ст.1176 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання чи незаконного накладення адміністративного стягнення, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Водночас, частина шоста статті 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана іншими незаконними діями або бездіяльністю органів державної влади (оперативно-розшукових органів, досудового розслідування, прокуратури або суду), відшкодовується на загальних підставах.
Це означає, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю правоохоронних органів або суду, відшкодовується державою лише у випадках, передбачених частиною першою статті 1176 ЦК України. В інших випадках заподіяння шкоди такі вимоги розглядаються відповідно до загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади або його посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або органи місцевого самоврядування (ст. 1173 ЦК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У ст.1174 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
Згідно зі ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених у ч.2 цієї статті.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грошима, а її розмір визначається судом з урахуванням вимог розумності та справедливості.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст.1174 ЦК потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування в розумінні стст.1167, 1174 ЦК.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, і насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.
Слід враховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Надані позивачем по справі докази, досліджені в судовому засіданні копії медичних документів такі як консультаційні висновки спеціаліста від 21.12.2017р., від 19.11.2019р., довідки науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів та Волинського обласного госпіталю ветеранів війни, виписки з КП «Ківерцівська центральна лікарня» Ківерцівської міської ради не доводять наявність причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та набутими позивачем ОСОБА_1 захворюваннями, як особою з інвалідністю ІІ групи (інвалід війни) (т.1 а.с. 9-15).
Крім того, за клопотанням позивача по справі ОСОБА_1 ухвалою суду від 14.04.2024р. у даній цивільній справі було призначено проведення судово-психологічної експертизи, яка виконана не була з підстав невиконання вимог експертної установи позивачем.
Сама по собі незгода позивача ОСОБА_1 з процесуальними рішеннями, прийнятими посадовими особами органів досудового розслідування, які оскаржувалися ним в порядку, передбаченому КПК України, та їх подальше скасування судом, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.
Оскарження особою до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації її права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.
Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.
При цьому сам факт скасування постанови про закриття кримінального провадження та задоволення клопотань ОСОБА_1 , в ході проведення досудового розслідування, на думку суду, не свідчить про протиправність дій органів прокуратури, поліції і не може бути доказом того, що бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду.
Також слід зазначити, що задоволення судами звернень (скарг) з приводу оскарження процесуальних рішень слідчих, про проведенні досудового розслідування, спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому самі по собі ухвали слідчого судді про задоволення скарг не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди.
Отже, права позивача ОСОБА_1 були відновлені шляхом постановлення слідчими суддями ухвал за результатами розгляду скарг про оскарження постанов уповноважених осіб під час досудового розслідування в порядку, визначеному КПК України.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру й, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 263-265, 268, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд-
у х в а л и в:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

представник позивача: адвокат Носков Олександр Миколайович, діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги №017/02.2/799 від 29.01.2024р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №544 від 26.07.2011р.;

відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, юридична адреса м. Луцьк, вул. Винниченка, 11 Волинської області, ;

відповідач: Волинська обласна прокуратура, юридична адреса м. Луцьк, вул. Винниченка, 15 Волинської області, ;

відповідач: Державна казначейська служба України, юридична адреса м. Київ, вул. Бастіонна, 6 Київської області, ;

відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, юридична адреса м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4-а Волинської області, .

Повний текст судового рішення складено 11 квітня 2025 року.

Суддя Ківерцівського районного суду С.В.Поліщук