________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/482/25
УХВАЛА

/про закриття провадження/

14.04.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси клопотання адвоката Мусієнко Андрія Юрійовича про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, суд -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2024 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулась до Київського районного суду м.Одеси із позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просить визнати недійсним заповіт від 28.12.2020 року, складений ОСОБА_4 , посвідчений нотаріусом Палласівського району Волгоградської області Російської Федерації Пустоваловою Оленою Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 34/144-н/34-2020-4-950, посилаючись на те, що підпис та почерк у вказаному заповіті від імені ОСОБА_4 не співпадає з підписом та почерком ОСОБА_4 , що свідчить, що заповіт було здійснено іншою особою, а не заповідачем.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2024 року вищевказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03.10.2024 року справа була відкрита за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого провадження.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

10.03.2025 року та 19.03.2025 року на адресу Київського районного суду м.Одеси надійшло клопотання адвоката Мусієнко А.Ю. про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту з підстав ч.1 ст.255 ЦПК України, якою визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказане клопотання мотивовано тим, що спадкодавиця ОСОБА_4 є громадянкою Російської Федерації, проживала та померла на території Російської Федерації, оспорюваний заповіт посвідчений нотаріусом Палласівського району Волгоградської області Російської Федерації, відсутні підстави, визначені ст.ст.76,77 Закону України «Про міжнародне приватне право», для розгляду цієї справи судом України. Представник відповідача зазначає, що цей спір належить до категорії цивільних справ з іноземним елементом і компетентним судом для його розгляду є суд держави, громадянкою якої була спадкодавця і де було складено та посвідчено заповіт, тобто суд Російської Федерації.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представники адвокати Антонова Л.Г., Лялін В.Ю. до судового засідання не з`явились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Антонової Л.Г. до канцелярії суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, від її адвоката Мусієнко А.Ю. до канцелярії суду надійшла заява, якою він підтримав клопотання про закриття провадження по справі, просив задовольнити та справу розглянути за їх відсутності.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення/ухвали, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, клопотання адвоката Мусієнко А.Ю. про закриття провадження, приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає недоцільним.

Згідно п.1, ч.1, ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Під час вирішення питання про закриття провадження у справі суд враховує наступне.

Предметом даного судового спору є заповіт, складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та посвідчений нотаріусом Палласівського району Волгоградської області Російської Федерації 28 грудня 2020 року в реєстрі № 34/144-н/34-2020-4-950, згідно якого ОСОБА_5 усе своє майно, яке буде належати її на день смерті, де би воно не знаходилось, в тому числі, яке знаходиться на території України, заповіла онучці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.04.2024 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Т.А. від 11.04.2024 року було відмовлено ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , оскільки спадкодавець є громадянином Російської Федерації.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі Закон № 2709-IV) іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 2709-IV, цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом, визначення застосовуваного права.

Визначаючи матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення спору про визнання заповіту, складеного в Російській Федерації, недійсним, слід керуватися правилами статей 70-72 вищевказаного Закону № 2709-IV.

Статтею 70 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що з урахуванням положень статті 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Тобто, якщо застосоване до заповіту іноземне право не буде зазначене самим заповідачем, то нотаріус за умовчанням буде застосовувати право своєї країни як стосовно форми (порядку вчинення) заповіту, так і відносно його матеріально-правового змісту.

Згідно зі статтею 71 цього Закону спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

З урахуванням положень статті 72 цього Закону здатність особи на складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і акта його скасування визначаються правом держави, у якій спадкодавець мав постійне місце проживання у момент складання акта або в момент смерті. Заповіт або акт його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця складання заповіту або права громадянства, або права звичайного місця перебування спадкодавця у момент складання акта чи в момент смерті, а також права держави, у якій знаходиться нерухоме майно.

Вбачається, що оспорюваний заповіт складено в Російській Федерації за законодавством даної держави, а тому не може бути оскаржений за законодавством України, в тому числі з підстав недодержання порядку або форми посвідчення заповіту, що визначений законами України.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки предметом даного спору є визнання недійсним заповіту, складеного та посвідченого згідно законодавства Російської Федерації, такий заповіт не може бути оскаржений з підстав його невідповідності нормам чинного законодавства України та в порядку визначеному ЦПК України.

Таким чином, дана справа є справою з іноземним елементом, а компетентним судом у цій справі є суд держави, на території якої складено та посвідчено заповіт.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 255, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката Мусієнко Андрія Юрійовича про закриття провадження по справі задовольнити.

Провадження по цивільній справі № 947/29069/24 за позовними вимогами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.04.2025 року.

Суддя Гниличенко М. В.