Справа № 191/5725/24
Провадження № 2/191/2137/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Форощук С.А.

за участю секретаря Вехник С.Л.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Синельникове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Пінг-Понг» (далі - ТОВ ФК «Пінг-Понг»), звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.02.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1876763, за яким ТОВ «Мілоан» на підставі платіжного доручення надало відповідачці кошти на картковий рахунок в сумі 13000грн. Відповідачка умов кредитного договору не виконувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість.

09.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 03/10, за яким ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідачки за кредитним договором №1876763 за реєстром боржників, на підставі чого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача.

24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно з Додатком №1, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за договором за яким ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» передав ТОВ «ФК «Пінг-Понг» за плату належні йому права вимоги до відповідача за кредитним договором № 1876763 в сумі 31209,1 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12610грн., заборгованості за відсотками в сумі 17039,1грн., заборгованості за комісію в сумі 1560грн.. Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання за кредитним договором. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки суму боргу, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами у повному обсязі та заперечуючи проти їх задоволення, представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Підодвірний Т.І. 02.01.2024 року через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позов. Свою позицію мотивував тим що, як вказує позивач, що кредитний договір № 1876763 від 19.02.2020 року на суму 13000грн., водночас, договір, який доданий до матеріалів справи не містить підписів сторін, як зазначено позивачем вказаний договір укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачкою в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача, водночас, докази укладення договору відсутні, відсутні відомості, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалась у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вона була підписана електронним цифровим підписом уповноваженої на те особою, що є обов`язковим реквізитом електронного документу. Крім того, надане на підтвердження перерахування суми за кредитним договором платіжне доручення не відповідає вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також відсутні докази, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить та використовувався відповідачкою та докази відступлення права вимоги, з якого б вбачалось, що позивач отримав право вимоги до відповідачки. Представник відповідачка вказує і на неправильний розрахунок заборгованості за кредитним договором, а також завищені витрати на правову допомогу позивача, в зв`язку з цим просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

08.01.2025 року представником позивача ТОВ «Пінг-Понг» через систему «Електронний суд» подана відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів представника відповідачки та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судове засідання не з`явися, надав заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились. Проти задоволення позову заперечують. З викладеними в ньому обставинами не погоджуються з підстав, викладених у відзиві.

Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд звертає увагу на висновки, до яких дійшов Верховний суд у постанові від 02.11.2021 року під час розгляду справи № 243/6552/20. Зокрема Верховним судом було зазначено, «що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Судом встановлено, що 19.02.2020 року на підставі Заявки на отримання кредиту № 1876763, яка була подана ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1876763 в електронній формі.

Згідно п.1.1 вказаного Договору, позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту становить 13000грн.; строк кредиту 30 днів з 19.02.2020 року (п.1.3 договору), термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 20.03.2020 року (п.1.4. договору).

Згідно п.1.5 вказаного Договору, сукупна вартість кредиту, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7410.00 гривень в грошовому виразі та 694,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.1.5.1-1.5.2 договору.

Відповідно до п.1.5.1 зазначеного Договору, комісія за надання кредиту 1560,00 гривень, яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно п.1.5.2 вказаного Договору, проценти за користування кредитом 5850.00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом.

Відповідно до п.1.6 зазначеного Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно п.1.7 вказаного Договору, тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені в п.2.2.3 цього договору.

Відповідно до п.2.1 зазначеного Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.

Відповідно до п.3.2.6 зазначеного Договору, кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором кредитодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за договором.

Згідно п.4.1 вказаного Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за датою спливу терміну, вказаному в п. 1.4. Договору, з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку із укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, але не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру, визначеного цим пунктом.

Відповідно до п.5.1 Договору, позичальник підтверджує, що до підписання цього договору ознайомився з усіма його умовами (у тому числі викладеним у п. 6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього Договору (далі- Правила). Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проєкту договору (індивідуальної частини), Правил та іншої інформації розміщеної на сайті Товариства , зокрема в розділі «Документи» про відомості вказані в ч. ч. 1,2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно з пунктами 6.1, 6.3 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього договору позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами ( у тому числі Правилами та Графіком розрахунків).

Як вбачається з Графіка платежів, який є додатком №1 до кредитного договору №1876763 від 19.02.2020 року, датою платежу є 20.03.2020 року. До сплати: кредит - 13000 грн., комісія за надання кредиту 1560 грн., проценти 5850грн, разом 20410 грн.

Відповідно до платіжного доручення №15479002 від 19.02.2020 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_2 грошові кошти, згідно договору 1876763, у сумі 13000 грн.

Крім того, на підтвердження даної інформації, на виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надана інформація, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітована картка № НОМЕР_2 , та з наданої виписки по вказаному картковому рахунку вбачається, що операція з перерахування коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок відповідачки, також за вказаної виписки вбачається активне користування відповідачкою перерахованою сумою.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що кредитний договір № №1876763 від 19.02.2020 року був підписаний позичальником відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатору, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений відповідачем при реєстрації на сайті кредитодавця.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладеними сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Таким чином, ТОВ «Мілоан» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів відповідачці на картковий рахунок, надавши останній можливість розпоряджатися ними на власний розсуд.

Однак, згідно матеріалів справи відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором як у строк, визначений у п.1.4 Договору, тобто 20.03.2020 року, так і у строк, визначений п.2.2.3 Договору, тобто протягом 60 днів після закінчення строку, передбаченого п.1.4 Договору, щодо повернення кредиту, нарахованих процентів та комісії не виконала, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №1876763, відповідно до якої ОСОБА_1 за вказаним договором має заборгованість у загальній сумі 31209,10 гривень 00 копійок, з яких: 13000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 17039,1 грн. - заборгованість по процентам, 1560 грн. - заборгованість по комісії.

Суд звертає увагу, що розмір відсотків за користування кредитними коштами у сумі 5850 грн., був визначений при укладенні договору виходячи зі ставки 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, як це встановлено п.1.5.2 договору, та з урахуванням виконання відповідачкою положень п.1.4 договору, відповідно до яких остання мала повернути кредит і сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом 20.03.2020 року.

Натомість, укладаючи кредитний Договір про споживчий кредит №1876763 від 19.02.2020 року сторони, серед іншого, також погодили відкладальні обставини, відповідно до ст. 212 ЦК України, які застосовуються внаслідок невиконання позичальником положень п.1.4 цього договору, тобто не повернення кредиту, не сплату комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 20.03.2020 року, та продовження користування ним кредитними коштами.

При цьому суд звертає увагу, що 19.03.2020 року відповідачкою, відповідно до умов п. 2.3.1., п. 2.3.2 Договору сплачена комісія за продовження кредиту до 23.03.2020 року включно на умовах нарахування відсотків за користування кредитом згідно положень п.1.5.2. Договору.

У подальшому, враховуючи, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання у строк, визначений п.1.4 договору з урахуванням продовження строків користування кредитом, далі продовжила користуватися кредитними коштами після 23.02.2020 року, суд приходить до висновку, що внаслідок таких дій відповідачки, у відповідності до положень п.2.2.3 договору, відбулася зміна умов договору щодо строку кредитування на умови, які визначені у п.2.2.3 договору, у зв`язку з чим строк кредитування пролонговано, проценти з дня наступного за днем, визначеним п. 1.4 з урахуванням продовження строків користування кредитом, продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинено або припинено Товариством в односторонньому порядку.

Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №1876763, позичальником за яким є відповідачка ОСОБА_1 , ТОВ «Мілоан» у період з 19.02.2020 року по 22.02.2020 року включно щоденно нараховував проценти за користування кредитним коштами, а саме: у період з 10.02.2020 року по 23.03.2020 року включно - згідно п.1.5.2 Договору; у період з 24.02.2020 року по 22.05.2020 року включно - згідно п.1.6 Договору.

Оскільки відповідачка не виконала свої зобов`язання за договору у строк кредитування, визначений п.1.4 договору з урахуванням продовження строку кредитування, та у подальшому продовжила користуватися кредитними коштами протягом всього пролонгованого строку кредитування, визначеного п.2.2.3, тобто протягом 60 днів з дня наступного, після закінчення строку кредитування, суд приходить до висновку, що нарахування процентів, які відображені у відомості про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №1878783, відбулося у відповідності до умов договору та їх розрахунок є арифметично вірним.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що строк кредитування за вказаним договором, з врахуванням його пролонгації на стандартних (базових) умовах, закінчився 23.05.2020 року, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо неправомірності проведеного позивачем розрахунку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

09 жовтня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) та ТОВ «Мілоан» (Клієнт) укладено Договір факторингу №03/10, копія договору долучена до матеріалів справи. За договором факторингу № 03/10 від 09.10.2020 року, реєстр прав вимог означає перелік прав вимог до Боржників, що відступається за цим Договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку 31 до цього Договору (п. 1.5). Пункт 2.1. вказаного договору передбачає, що згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання цього Договору (п. 4.1. Договору); всі суми, що наводяться в Реєстрі прав вимог, зазначаються в Національній валюті України гривні, станом на дату підписання сторонами такого Реєстру прав вимог (п. 4.2. Договору).

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (Клієнт) та ТОВ «Пінг-Понг» (Фактор) укладений договір факторингу №1/15, копія договору долучена до матеріалів справи.

Згідно п.1.1 вказаного Договору, в порядку та на умовах, встановлених цим договором, за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п.1.2 зазначеного Договору, в день підписання такого відповідного реєстру до Фактора переходять також права за договорами, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань Боржником за основним договором у разі їх наявності.

Відповідно до п. 1.3. зазначеного Договору, права грошової вимоги вважаються відступленими Фактору в день підписання відповідного реєстру. Після переходу права вимоги до Фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу, що позивачем не надані належні та допустимі докази щодо переходу права вимоги як за договором факторингу №03/10 від 09.10.2020 року від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», так і за договором факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Пінг-Понг». Так, в позивачем не додані та відсутні в матеріалах справи Реєстри прав вимог, які є Додатками до зазначених договорів факторингу, зокрема відомості про відступлення права вимоги до відповідачки за кредитним договором №1876763 від 19.02.2020 року.

Отже, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором №1876763 від 19.02.2020 року на першому етапі від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», тому наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «Пінг-Понг», крім того суд звертає увагу на відсутність доказів і переходу права вимоги позивача до відповідачки.

При цьому, Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ТОВ «Пінг-Понг» не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором №1876763 від 19.02.2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , відповідно відсутні докази порушення його прав з боку відповідачки та наявності у ТОВ «Пінг-Понг» права звернення до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 14 квітня 2025 року.

Суддя С. А. Форощук