Номер провадження: 22-ц/813/4015/25
Справа № 523/4314/24
Головуючий у першій інстанції Дяченко В.Г.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Чеботар А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення та накладення штрафу, постановлену під головуванням судді Дяченко В.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, -

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення та накладення штрафу, в якій просив:

- зобов`язати ОСОБА_2 подати звіт про виконання судового рішення у справі 523/4314/24, встановивши їй строк до виконання 10 днів;

- за результатами подання звіту, про виконання судового рішення у справі №523/4314/24, зі сторони божниці ОСОБА_2 , винести рішення про накладання штрафу про боржницю в рамках заходів процесуального примусу за правилами статті 148 ЦПК України або про факт виконання рішення суду зі сторони боржниці.

В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація, як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Рішення суду набрало законної сили.

По вказаній цивільній справі видані виконавчі листи, які в подальшому були пред`явлені для примусового виконання рішення суду.

04.11.2024 року постановою державного виконавця накладено штраф на ОСОБА_2 у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду.

Посилаючись на те, що рішення суду не виконане вимоги державного виконавця Коробкова О.А. ігнорує, заявник звернувся до суду з зазначеною заявою відповідно до ст. 453-1 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду та накладення штрафу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення та накладення штрафу задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заяви дійшов помилкового висновку про те, що матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, а також, що стягувач має чекати застосування виконавцем всіх механізмів щодо боржника.

Апелянт зазначив, що згідно ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Однак суд необґрунтовано ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо ст.129-1 Конституції України, та примусу подати звіти зі сторони боржниці, що є підставою припускати ухилення від здійснення правосуддя та дій на швидке виконання рішення суду для ОСОБА_1 .

Також апелянт звернув увагу, що в нормах закону ст. 453-1, 453-2, 453-3 ЦПК України не має жодного згадування, що стягувач має використати всі можливі способи впливу на боржника через виконавця, а лише потім подавати заяву до суду в рамках судового контролю.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 01 квітня 2025 року учасники справине з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 114, 114 зв.б., 115).

Від адвоката Голосова Ю.В. до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 120-121).

Колегія суддів залишає вказане клопотання без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 21.01.2025 року, ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

З довідок про доставку електронного документу вбачається, що копія апеляційної скарги була доставлена ОСОБА_2 до її електронного кабінету 22.01.2025 року, також копія ухвали про відкриття провадження була доставлена до її електронного кабінету 13.02.2025 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 березня 2025 року справа призначена до розгляду на 01 квітня 2025 року.

З довідки про доставку електронного документу вбачається, що судова повістка про розгляд справи, призначеної на 01 квітня 2025 року, була доставлена до електронного кабінету ОСОБА_2 05 березня 2025 року.

01 квітня 2025 року, під час розгляду справи, адвокат Голосов Ю.В., звернувся до суду з заявою, в якій просив залучити його у справі в якості представника ОСОБА_2 , надати доступ до електронної справи та відкласти розгляд справи.

Згідно зі ст.ст. 13, 43 ЦПК України, особа, яка бере участь у розгляді справи, розпоряджається своїми правами на власний розсуд, в тому числі й правом безпосередньої участі у справі.

Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що заява про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню та колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги, що її представник мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 надав до суду клопотання про прискорення розгляду справи (а.с. 118-119).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,а саме:

Визначено ОСОБА_1 , наступний спосіб участі у вихованні дитини шляхом надання інформації про важливі факти із життя дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- надання інформації, щодо місця навчання та успіхів дитини з моменту здобуття середньої освіти до набрання рішення в даній справі законної сили, за минулий період.

- надання відомостей, інформації про факти захворювання та лікування дитини, шляхом надсилання листа на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_3

- надання відомостей, інформації про успіхи у навчанні дитини кожного першого та шостого місяця року, шляхом надсилання листа на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

- надання відомостей інформації про зміну місця навчання дитини, шляхом надсилання листа на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначено наступний порядок виконання рішення суду:

- зобов`язати ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 , про важливі факти із життя дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надання відомостей, інформації про місце навчання та успіхів дитини з моменту здобуття середньої освіти до набрання рішення в даній справі законної сили (за минулий період), шляхом надсилання листа на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2

- зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 , про важливі факти із життя дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надання відомостей, інформації про факти захворювання та лікування дитини, шляхом надсилання листа на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_3

- зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 , про важливі факти із життя дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (надання відомостей, інформації про успіхи у навчанні дитини) кожного першого та шостого місяця року, шляхом надсилання листа на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

- зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 , про важливі факти із життя дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надання відомостей інформації про факти зміни місця навчання дитини, шляхом надсилання листа на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення набрало законної сили.

Постановою державного виконавця від 09.10.2024 року відкрито виконавче провадження № 76248207 з примусового виконання виконавчого листа № 523/431/24. Боржником за вказаним виконавчим провадженням є ОСОБА_2 . У вказаній постанові зазначено про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.

Вказана копія постанови направлена 09.10.2024 року на електронну адресу боржника, що підтверджується відповідним листом відділу ДВС.

03 листопада 2024 року заступником начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Тріфановим О.Ю., складено акт про те, що на електронній пошті стягувача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) станом на 03.11.2024 року о 12:25 год. відсутні будь-які листи щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (інформації про місце навчання та успіхів дитини з моменту здобуття середньої освіти до набрання рішення в даній справі законної сили (за минулий період до 05 серпня 2024 року).

04 листопада 2024 року заступником начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфановим О.Ю., винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_2 штрафу на користь держави у розмірі 1 700,00 грн. за невиконання рішення суду та того ж дня, постанова направлена на електронну адресу боржника, що підтверджується відповідним листом відділу ДВС.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Суворовського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду та накладення штрафу, суд першої інстанції виходив із наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно до положень ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Згідно ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд

Так, судовий контроль за виконанням судових рішень встановлено розділом VII ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом вірно зазначено, що ОСОБА_1 до суду зі скаргою про порушення його прав під час виконання судового рішення не звертався.

Відповідно до частини 1 статті 453-1 ЦПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах: що виникають із трудових правовідносин; що виникають із сімейних правовідносин; щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення; щодо відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; щодо відшкодування моральної шкоди; щодо захисту прав споживачів; щодо захисту честі, гідності та ділової репутації; в інших спорах немайнового характеру.

Стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.

У заяві обов`язково зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.

Якщо боржником, який не виконує судове рішення, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, суб`єкт господарювання державного або комунального сектору економіки, суд за письмовою заявою стягувача та за умови відкриття виконавчого провадження зобов`язує такого боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення незалежно від характеру спору.

Відповідно до ст. 453-2 ЦПК України, суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 453-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні за правилами статті 450 цього Кодексу.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання боржником відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, якщо боржник є юридичною особою.

Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає.

Ухвала суду про задоволення заяви та зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 453-4 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою ЦПК України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в цивільній справі, зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, судове рішення може бути виконано в добровільному, або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до абзацу 1 частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом (частина 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, нормами Закону України «Про виконавче провадження» визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

При цьому відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наділений достатніми повноваженнями для вжиття заходів щодо примусового виконання боржником судового рішення.

Отже, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд першої інстанції, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 , оскільки позивачем не було надано доказів того, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження» (частина 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги адвоката Крепосняка В.І. про те, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заяви дійшов помилкового висновку про те, що матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, а також, що стягувач має чекати застосування виконавцем всіх механізмів щодо боржника, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Доводи про те, що суд необґрунтовано ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо ст.129-1 Конституції України, та примусу подати звіти зі сторони боржниці, що є підставою припускати ухилення від здійснення правосуддя та дій на швидке виконання рішення суду для ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки заявником відповідно до ст. 81 ЦПК України, не надано доказів того, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, який передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи про те, що суд не взяв до уваги, що в нормах закону ст. 453-1, 453-2, 453-3 ЦПК України не має жодного згадування, що стягувач має використати всі можливі способи впливу на боржника через виконавця, а лише потім подавати заяву до суду в рамках судового контролю, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказаними нормами ЦПК України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в цивільній справі, зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, проте вказані докази в матеріалах справи відсутні.

У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 квітня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда