Справа № 703/5477/24
09 квітня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Прилуцького В.О.
секретаря Гуртової Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності ,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, яка належала ОСОБА_2 .
Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 серпня 2007 року виданого виконавчим комітетом Смілянської міської ради Черкаської області ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками квартири у рівних частинах по 1/3 кожний, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 5 вересня 2014 року ОСОБА_3 , син позивача, подарував ОСОБА_1 належну йому 1/3 частки зазначеної квартири. На даний час ОСОБА_1 на праві власності належить 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 . З 28 травня 2004 року вона в зазначеній квартирі зареєстрована та проживає по даний час, ОСОБА_2 зареєстрований також в цій же квартирі з 28 травня 2004 року, але не проживає з 2004 року по даний час. ОСОБА_1 проживаючи в квартирі повністю користується всією площею, що складає 85,8 кв.м., утримує, сплачує комунальні послуги, робила поточний та капітальний ремонт квартири із заміною вікон, дверей, що відноситься і до 1/3 частини квартири, яка належиться ОСОБА_2 .. Порядок користування квартирою між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідно до часток кожного не визначався, шлюб розірваний за заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду 29.07.2020 року. Належною ОСОБА_2 1/3 частини квартири вона володіє відкрито більше 10 років та є добросовісним, безперервним володільцем цього майна.
Таким чином позивач вважає, що в неї виникло право власності на 1/3 частину об`єкта нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 ЦК України.
07 листопада 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Підготовче судове засідання призначене на 24 грудня 2024 року.
Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час судового засідання повідомлений належним чином, правом відзиву на позовну заяву не скористався.
24 грудня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 27 січня 2025 року з викликом учасників справи.
27 січня 2025 року відповідач в судове засідання не з`явився, до суду викликався шляхом направлення судової повістки та розміщення на офіційному сайті Судової влади України оголошення про його виклик.
18 березня 2025 року відповідач в судове засідання не з`явився, до суду викликався повісткою та шляхом розміщення на офіційному сайті Судової влади України оголошення про його виклик.
Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити повністю з підстав зазначених у позовній заяві та просили суд ухвалити заочне рішення за результатами розгляду справи.
18 березня 2025 року судом ухвалено розгляд справи проводити у відсутності відповідача з постановлення заочного рішення.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини, щодо заявлених позивачем позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 на аркуші 11 у графі «місце проживання» значиться запис про місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 28.05.2004 року (а.с.10).
Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2007 року видане виконавчим комітетом Смілянської міської ради, що власниками квартири по АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 1/3 частка, ОСОБА_1 1/3 частки, ОСОБА_3 1/3 частки (а.с.11).
Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2007 року за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зареєстровано за кожним по 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 22.08.2007 виданого виконавчим комітетом Смілянської міської ради (а.с.12).
Згідно копії договору дарування 1/3 частини квартири від 5 вересня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/3 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).
Згідно копії заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 липня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано (а.с.18).
Згідно копії акту № 892 про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж укладений між ПП «Укррембуд», КП «Смілакомунтеплоенерго» та ОСОБА_1 , як власником квартири по АДРЕСА_2 , про відключення від централізованого опалення (а.с.20,21).
Згідно довідки від 17.02.2023 виданої КП «Водгео» на ім`я ОСОБА_1 про те, що вона має договірні відносини в КП «Водгео» з 01.09.2012 та користується послугою водопостачання та водовідведення на підставі договору № 3451/20, та копії картки взаєморозрахунків по квартирі АДРЕСА_2 , послуги сплачуються вчасно, заборгованість відсутня (а.с.22,23).
Згідно довідки ОСББ «Парус» від 20.02.2023 №5 про те, що ОСОБА_1 з моменту створення ОСББ «Парус» 27.11.2006 року на ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 та користується послугою з управління багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 ., оплату послуги здійснюється ОСОБА_1 , заборгованості відсутні (а.с.24).
Згідно копії довідки СКП «Комунальник» від 17.02.2023 № 76/01-06 та копії картки взаєморозрахунеків про те, що послугою з вивезення побутових відходів користується ОСОБА_1 , заборгованість відсутня за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25-27).
Згідно довідки ОСББ «Парус» від 08.05.2023 № 12 виданої ОСОБА_1 проо те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає з 2012 року (а.с.31).
Згідно копії договорів споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 21.02.2022 та від 04.07.2022 укладений між ПАТ «Черкасиобленерго» та ОСОБА_1 як споживач електричної енергії по АДРЕСА_2 (а.с.32-40).
Згідно довідки №128 про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 з 28.05.2004 та ОСОБА_1 з 28.05.2004 (а.с.41).
Згідно акту обстеження житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , за яким встановлено, що в зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , але фактично проживає ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з 2004 року та його особисті речі в квартирі відсутні (а.с.42).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду, що ОСОБА_1 знаються, оскільки проживають в одному житловому будинку, неодноразово бували в ОСОБА_1 в її квартирі, де вона проживає одна, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_1 не бачили з 2004 року з ним особисто незнайомі. ОСОБА_1 самостійно робила ремонти в квартирі в якій проживаю та повністю всією квартирою користується та її повністю утримує, ОСОБА_2 квартиру в якій проживає ОСОБА_1 не утримує, що свідчить про те, що ОСОБА_1 користується належною ОСОБА_2 1/3 частки зазначеної квартири безперервно більше 10 років.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2004 року проживає постійно в квартирі по АДРЕСА_2 та нею безперервно користується, їй належить 2/3 частки цієї квартири, а ОСОБА_2 , що є відповідачем у справі, в зазначеній квартирі має тільки місце реєстрації з 2004 року та йому належить 1/3 частки цієї квартири, але нею не користується з 2004 року, що складає більше 10 років.
Крім того матеріали не містять обставин та не встановлено судом під час судового засідання, про існування перешкод в користуванні ОСОБА_2 належною йому 1/3 частини квартири по АДРЕСА_2 ..
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 більше 10 років безперервно та відкрито володіє 1/3 частки квартири, яка належить ОСОБА_2 ..
Відповідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
-наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;
-законність об`єкта володіння;
-добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння;
-сплив установлених строків володіння;
-відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю;
-для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація) (п. 43);
-аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно дост. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків;
-при вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом;
-володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном;
-крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (п. 46);
-звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю;
-підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність;
-наявність у володільця певного юридичного титулу, володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник;
-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п.п. 47, 55);
-якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном (п. 48);
-відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння;
-при цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння;
-володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (п. 50);
-давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим; тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи; для нерухомого майна такий строк складає десять років (п. 52);
-набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності (п. 54).
Аналогічні правові позиції Верховний Суд висловив і в ряді інших своїх судових рішень, а в постанові від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18 вказав також на те, що:
-за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;
- позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно достатті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.
При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування; не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений уЦивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності,суд приходить до висновку,що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном,а саме 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з 2004 року і продовжує відкрито та безперервно ним володіти більше десяти років не маючи відповідних правових підстав, при цьому поводиться з вказаним нерухомим майном як власник.
Враховуючи, що позивачем доведено наявність сукупності обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме його добросовісне, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном, відповідачем не надано належних доказів на спростування зазначених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач в позовній заяві та судовому засіданні просив понесені ним судові витрати залишити за ним, тому відсутні підстави про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.
На підставі ст.ст. 328, 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 247, 259, 263 - 265, 273, 293 ЦПК України суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності за набувальною давністю на 1/3 (одну третю) частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: В. О. Прилуцький