Єдиний унікальний номер 741/1847/24
Провадження № 2-о/741/8/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 09 квітня 2025 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

присяжних Колесник Л.В., Друзь О.О.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

заявника та її представника адвоката Дічка В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режим відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою (загиблою),

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із цією заявою з тих підстав, що вона має чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 15 листопада 2023 року був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 і був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 листопада 2023 року № 122 ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 1 січня 2024 року № 1 ОСОБА_2 був призначений на посаду командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти. Згідно з бойовим розпорядженням командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 № 204 від 8 лютого 2024 року ОСОБА_2 виконував бойові завдання в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. У лютому 2024 року заявниця отримала від ІНФОРМАЦІЯ_2 корінець сповіщення про безвісти зниклого № 27, за змістом якого ОСОБА_2 який 9 лютого 2024 року зник безвісти за особливих обставин в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. З рапорту заступника командира з морально психологічного забезпечення 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 № 125 від 11 лютого 2024 року та довідки-доповіді № 332 від 12 лютого 2024 року командира військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що під час бойового виходу в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області перестав виходити на зв`язок та не повернувся з бойового виходу ОСОБА_2 . У зв`язку із цим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2024 року № 58 було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 . У рамках вказаного службового розслідування, серед іншого, проводились опитування свідків - молодшого сержанта ОСОБА_3 , радіо-телефоніста 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; солдата ОСОБА_4 , стрільця 1 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; рядового ОСОБА_5 , командира 1 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , які повідомили обставини, які з достатньою вірогідністю підтверджують загибель ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. За результатами службового розслідування, які були оформлені актом службового розслідування, було вирішено рядового ОСОБА_2 , колишнього командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 11 лютого 2024 року зник безвісти (ймовірно загинув) за особливих обставин під час воєнних дій неподалік населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2024 року № 43 ОСОБА_2 вважається таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання. ОСОБА_2 не переховується від правоохоронних органів, у акті службового розслідування зазначено, що факт його зникнення не пов`язаний з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. 14 лютого 2024 року відомості про зникнення ОСОБА_2 безвісти були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 17 квітня 2024 року № 8, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій). 26 серпня 2024 року представником заявниці був направлений адвокатський запит до Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру», який виконує функції Національного інформаційного бюро відповідно до Женевської конвенції про поводження з військовополоненими та про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, щодо надання інформації про перебування військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у полоні. У відповіді № 08-18/16185 від 28 серпня 2024 року на вказаний адвокатський запит Державним підприємством «Український національний центр розбудови миру» була надана виписка з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, відповідно до якої станом на 26 серпня 2024 року інформація про перебування ОСОБА_2 відсутня. Тобто, на даний час відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин, виїхав за межі України тощо. Беручи до уваги, що у ході бойових дій 9 лютого 2024 року ОСОБА_2 вибухом відірвало стопу, а в ніч з 9 на 10 лютого 2024 року близько 00:00-00:30 годин він перестав подавати ознаки життя та був залишений на полі бою без евакуації, є підстави вірогідно припустити його загибель у зв`язку з виконання обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини. Зважаючи на це заявниця бажає оголосити свого чоловіка ОСОБА_2 померлим (загиблим). Оголошення ОСОБА_2 померлим (загиблим) необхідне заявниці для реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій, передбачених чинним законодавством України. Спір про право з будь-якими особами з приводу оголошення ОСОБА_2 померлим (загиблим) відсутній, оскільки саме по собі оголошення ОСОБА_2 померлим (загиблим) не призводить до негайного та прямого виникнення у заявниці права на отримання відповідних соціальних гарантій і виплат, передбачених законодавством України.

ОСОБА_1 просила суд оголосити громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шлях Ілліча Носівського району Чернігівської області, паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Носівським РВ УМВС України в Чернігівській області 19 січня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, померлим (загиблим) у ході виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини та участі у бойових діях, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, який перебував безпосередньо в районах ведення бойових дій від дня вірогідної смерті (загибелі) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши місце смерті (загибелі) в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області. Датою смерті (загибелі) громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати 10 лютого 2024 року.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали з підстав, які у ній зазначені, та просили задовольнити.

У судове засідання представник заінтересованої особи Міністерства оборони України не з`явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просив залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду або відмовити у її задоволенні, оскільки оголошення ОСОБА_2 померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їхнє право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право. Міноборони заперечує проти розгляду цієї заяви в порядку окремого провадження на підставі існування спору про право, а також проти задоволення вимог заявника, так як не сплив строк для оголошення ОСОБА_2 померлим, який передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України. Міноборони вважає, що вказаний строк має обраховуватися із дня закінчення воєнних дій.

У судове засідання представник заінтересованої особи військової частини НОМЕР_6 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представників заінтересованих осіб за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 листопада 2023 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 і був направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 листопада 2023 року № 122 ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 1 січня 2024 року № 1 ОСОБА_2 був призначений на посаду командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти.

Згідно з бойовим розпорядженням командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 № 204 від 8 лютого 2024 року ОСОБА_2 виконував бойові завдання в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

У лютому 2024 року заявниця отримала від ІНФОРМАЦІЯ_2 корінець сповіщення про безвісти зниклого № 27, за змістом якого ОСОБА_2 9 лютого 2024 року зник безвісти за особливих обставин в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2024 року № 58 було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 .

З копії матеріалів службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 (а.с. 35-74) вбачається, що з рапорту заступника командира з морально психологічного забезпечення 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 № 125 від 11 лютого 2024 року та довідки-доповіді № 332 від 12 лютого 2024 року командира військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що під час бойового виходу в районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області перестав виходити на зв`язок та не повернувся з бойового виходу ОСОБА_2 . У рамках вказаного службового розслідування, серед іншого, проводились опитування свідків - молодшого сержанта ОСОБА_3 , радіо-телефоніста 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; солдата ОСОБА_4 , стрільця 1 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 ; рядового ОСОБА_5 , командира 1 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 . Згідно пояснень ОСОБА_3 9 лютого 2024 близько 12 години він разом з солдатом ОСОБА_4 заступив для виконання бойових завдань на СП «Хвиля», де в той час ніс службу рядовий ОСОБА_2 . Цього ж дня приблизно о 17 години ОСОБА_2 отримав наказ від свого командира ОСОБА_6 про переміщення з позиції «Хвиля» до позиції « ОСОБА_7 ». Через короткий проміжок часу ОСОБА_3 почув зі сторони позиції «Море» вибух, схожий на вибух протипіхотної міни та дізнався від ОСОБА_4 , що ОСОБА_2 отримав поранення. Евакуювати ОСОБА_2 до пункту евакуації не вдалося, тому що противник продовжував інтенсивний обстріл. Згідно пояснень солдата ОСОБА_4 9 лютого 2024 року близько 12 години він заступив для виконання бойових завдань на СП «Хвиля», де на той момент ніс службу рядовий ОСОБА_2 9 лютого 2024 року о 17 годині рядовий ОСОБА_2 отримав наказ від свого командира на переміщення з даної позиції до позиції «Море». ОСОБА_2 переповзав до позиції і вже під прикриттям дерев він піднявся на ноги, та з наступним кроком пролунав вибух. ОСОБА_2 вибухом відірвало стопу. В цей час противник розпочав інтенсивний обстріл. Після його припинення група на чолі з ОСОБА_8 надала ОСОБА_2 першу медичну допомогу і наклала на ногу турнікет. Обстріли позицій продовжувались, евакуювати ОСОБА_2 на більш безпечну позицію вдалося тільки за декілька годин, проте до стабілізаційного пункту евакуювати було неможливо через інтенсивність обстрілів противника. Згідно пояснень рядового ОСОБА_5 9 лютого 2024 року він разом з іншими військовослужбовцями 3 піхотної роти (капітаном ОСОБА_9 , рядовим ОСОБА_10 , рядовим ОСОБА_11 , старшим солдатом ОСОБА_12 ) тримав спостережний пункт «Початок». Рядовий ОСОБА_13 та рядовий ОСОБА_14 відтягнули з позиції «Море» в сторону позиції «Початок» пораненого рядового ОСОБА_2 . Він отримав мінно-вибухове поранення ноги, на ногу був накладений турнікет. ОСОБА_15 попросив особовий склад СП «Початок» відтягнути ОСОБА_2 до їхньої позиції. Вони протягнули рядового ОСОБА_2 близько 20-30 метрів в сторону СП «Початок». Капітан ОСОБА_16 запитав по радіозв`язку дозволу на подальшу евакуацію ОСОБА_2 з СП «Початок», проте отримав відмову на покидання позиції взагалі і на евакуацію пораненого зокрема. По радіостанції вони робили запит на евакуацію рядового ОСОБА_2 , отримували відповідь очікувати. Відповідно до пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_2 перестав подавати ознаки життя в ніч з 9 на 10 лютого 2024 року близько 00:00-00:30 годин. 11 лютого 2024 року під час виходу рядового ОСОБА_17 та старшого солдата ОСОБА_18 з позиції «Початок» в сторону с. Кліщіївка рядовий Велигорський бачив, що рядовий ОСОБА_2 продовжував залишатись біля СП «Початок». За результатами службового розслідування, які були оформлені актом службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 від 31 березня 2024 року, було вирішено рядового ОСОБА_2 , колишнього командира 3 піхотного відділення 1 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 11 лютого 2024 року зник безвісти (ймовірно загинув) за особливих обставин під час воєнних дій неподалік населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області, виконуючи бойове завдання із захисту Батьківщини, здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2024 року № 43 ОСОБА_2 вважається таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не переховується від правоохоронних органів, у акті службового розслідування зазначено, що факт його зникнення не пов`язаний з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

14 лютого 2024 року відомості про зникнення ОСОБА_2 безвісти були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000032.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 17 квітня 2024 року № 8, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій).

З повідомлення № 08-18/16185 Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 28 серпня 2024 року, а також виписки з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, вбачається, що станом на 26 серпня 2024 року інформація про перебування ОСОБА_2 відсутня.

Станом на 9 квітня 2025 року у суду відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_2 живий, перебуває у полоні, знаходиться на непідконтрольній території з інших причин чи виїхав за межі України тощо.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою ст. 15 та частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Статтею 46 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи.

На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 7 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22 та від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Указаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

Суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою.

Водночас, частиною 2 ст. 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи.

За правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У матеріалах службового розслідування за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 вказані обставини, які з достатньою вірогідністю підтверджують загибель останнього під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

Таким чином, суд, керуючись положеннями ст. 46 ЦК України, з урахуванням конкретних обставин справи, вважає, що оголошення фізичної особи померлою можливе після спливу шести місяців з дня настання відповідної події - загибелі під час виконання бойового завдання ОСОБА_2 у районі населеного пункту Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

За відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23 (провадження № 61-15733св23), від 25 квітня 2024 року у справі № 278/970/23 (провадження № 61-16074св23)

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Задоволення заяви має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації своїх спадкових прав та отримання соціальних гарантій згідно чинного законодавства України.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК України якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Доводи представника Міністерства оборони України про те, що строк шість місяців, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України має рахуватись з моменту закінчення воєнних дій, суд визнає необґрунтованими та вважає за необхідне застосувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23, відповідно до якої оголошення фізичної особи померлою можливе після спливу шести місяців з дня настання відповідної події - загибелі у бою.

Доводи представника Міністерства оборони України про те, що в даному випадку існує спір про право, суд визнає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 46, 47 ЦК України, ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 , про оголошення фізичної особи померлою (загиблою) задовольнити.

Оголосити громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шлях Ілліча Носівського району Чернігівської області, паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Носівським РВ УМВС України в Чернігівській області 19 січня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, померлим (загиблим) у ході виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини та участі у бойових діях, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, який перебував безпосередньо в районах ведення бойових дій від дня вірогідної смерті (загибелі).

Датою смерті (загибелі) громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Місцем смерті (загибелі) громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати населений пункт Кліщіївка Бахмутського району Донецької області.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв

Присяжні: Л.В. Колесник

О.О. Друзь