Справа № 526/748/25
Провадження № 2/526/798/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 квітня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Лопушняк Т.П., розглянувши в м. Гадяч у порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

11.03.2024 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, якому зазначив, що 11.03.2023 між Товариством з обмеженою в відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 78379244, за умовами якого відповідач отримав 5400 грн. зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, в який додатковими угодами вносилися зміни, зокрема 19.08.2024, згідно яких право вимоги за договором № 78379244 перейшло до позивача. Відповідач умови договору не виконує, має заборгованість у загальному розмірі 27021,1 грн., яка складається з наступного основна сума боргу у розмірі 5400 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 21621,10 грн. Також, 08.01.2024 між Товариством з обмеженою в відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 2524198, за умовами якого відповідач отримав 4000 грн. зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, в який додатковими угодами вносилися зміни, зокрема 28.10.2024, згідно яких право вимоги за договором № 2524198 перейшло до позивача. Відповідач умови договору не виконує, має заборгованість у загальному розмірі 12196,36 грн., яка складається з наступного основна сума боргу у розмірі 4000 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 8196,36 грн. Крім цього, 07.01.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем укладено кредитний договір № 08502-01/2024, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. 20.06.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20062024, згідно яких право вимоги за договором № 08502-01/2024 перейшло до позивача. Відповідач умови договору не виконує, має заборгованість у загальному розмірі 14190 грн., яка складається з наступного основна сума боргу у розмірі 5000 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 9190 грн. Також, 01.03.2024 між ТОВ «Стар Файненс груп» та відповідачем укладено кредитний договір № 00512-03/2024, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. 24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс груп» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24062024, згідно яких право вимоги за договором № 00512-03/2024 перейшло до позивача. Відповідач умови договору не виконує, має заборгованість у загальному розмірі 6355 грн., яка складається з наступного основна сума боргу у розмірі 3000 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 3355 грн. На підставі викладеного, просить стягнути заборгованість за вказаними договорами у загальному розмірі 59762,46 грн. та судові витрати.

Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому вказує, що договір факторингу є імперативно оплатним, відповідач не надав докази видачі грошових коштів відповідачу. Просить, з посиланням на судову практику, відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 28.03.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» та у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» інформації щодо відкритих карткових рахунках та виписки по них.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідачем укладені договори на отримання грошових коштів. Ці договори підписано електронним підписом позивальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаного позивачем при укладенні договорів. Жодних заперечень, що відповідач не погодився з Правилами надання коштів при укладенні договорів не було. Кошти надавалися позичальнику у безготівковій формі на банківську картку, вказану власноручно позичальником при укладанні договору. Позовні вимоги підтримав та просить задовольнити, вказавши, що судові засідання проводити без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 18.03.2025 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено наступне.

11.03.2023 між Товариством з обмеженою в відповідальністю «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 78379244, з наступними умовами сума позики 5400 грн., строк позики 30 днів, процентна станка фіксована 2,5% в день. Дата повернення позики 11.07.2023. Договір підписано електронним підписом позивальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

08.01.2024 між Товариством з обмеженою в відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 2524198, з наступними умовами сума позики 4000 грн., строк позики 15 днів, фіксована процентна ставка за перший день користування 44,86%, базова ставка з другого дня до дати повернення 3,00%. Дата повернення позики 23.01.2024. Договір підписано електронним підписом позивальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

07.01.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено договір № 08502-01/2024 з умовами кредит у розмірі 5000 грн., строком на 120 днів (до 05.05.2024), процентна ставка 2,50% в день. Договір підписано електронним підписом позивальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Додаткові угоди до договору від 25.01.2024 (дата сплати процентів перенесена на 5 днів), від 07.02.2024 (дата сплати процентів перенесена на 5 днів), від 27.02.2024 (дата сплати процентів перенесена на 15 днів). Довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025 сума перерахована на картку НОМЕР_1 у розмірі 5000 грн.

01.03.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та відповідачем укладено договір № 00512-03/2024 з умовами кредит у розмірі 3000,00 грн., строком на 100 днів (до 08.06.2024). процентна ставка 2,50% в день. Договір підписано електронним підписом позивальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, в який додатковими угодами вносилися зміни, зокрема 19.08.2024, згідно яких право вимоги за договором № 78379244 перейшло до позивача.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, в який додатковими угодами вносилися зміни, зокрема 28.10.2024, згідно яких право вимоги за договором № 2524198 перейшло до позивача

20.06.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20062024, згідно яких право вимоги за договором № 08502-01/2024 перейшло до позивача.

24.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс груп» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24062024, згідно яких право вимоги за договором № 00512-03/2024 перейшло до позивача.

Розмір заборгованості за договорами становить № 78379244 (у загальному розмірі 27021,1 грн., яка складається з наступного основна сума боргу у розмірі 5400 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 21621,10 грн.); № 2524198 (у загальному розмірі 12196,36 грн., яка складається з наступного основна сума боргу у розмірі 4000 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 8196,36 грн.); № 08502-01/2024 (у загальному розмірі 14190 грн., яка складається з наступного основна сума боргу у розмірі 5000 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 9190 грн.); № 00512-03/2024 (у загальному розмірі 6355 грн., яка складається з наступного основна сума боргу у розмірі 3000 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 3355 грн.).

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності вищевказаних договорів, які також недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Більш того, з отриманих від АТ «Приватбанк» та АТ «ПУМБ» за ухвалою суду відомостей вбачається, що відповідач отримала 11.06.2023 грошові кошти у розмірі 5400,00 грн. та 07.01.2024 у розмірі 5000 грн. на картку в АТ «Приватбанк»; 08.01.2024 у розмірі 4000,00 грн. та 01.03.2024 у розмірі 3000 грн. на картку АТ «ПУМБ». Зазначені дати та суми відповідають умовам вищевказаних договорів. Банківські картки, на яку здійснювалися ці перекази, належать відповідачу.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність з відповідачем вищевказаних договорів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даній справі встановлено, що договір № 78379244 (сума позики 5400 грн., строк позики 30 днів, процентна станка фіксована 2,5% в день. Дата повернення позики 11.07.202); договір № 2524198 (сума позики 4000 грн., строк позики 15 днів, базова ставка з другого дня до дати повернення 3,00%. Дата повернення позики 23.01.2024); договір № 08502-01/2024 (кредит у розмірі 5000 грн., строком на 120 днів (до 05.05.2024), процентна ставка 2,50% в день); договір № 00512-03/2024 (кредит у розмірі 3000,00 грн., строком на 100 днів (до 08.06.2024). процентна ставка 2,50% в день).

Відтак, сторони погодили істотні умови договору, а саме: розмір грошових коштів, строк їх повернення та строк дії договору, а також відсоткову ставку за цей період.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

В той же час, суд не погоджується з розрахунком представника позивача за договорами № 78379244 та № 2524198, оскільки вони не відповідають умовам укладених договорів. Так за договором № 78379244 загальний розмір заборгованості складає 9450 грн., з них 5000 грн. основний борг, та 4050 грн. відсотки (5400Х2,5Х30/100), а за договором № 2524198 5800 грн., з них 4000 грн. основний борг, 1800 грн. відсотки (4000Х3,0Х15/100).

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Як вже зазначалося, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).

При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.

Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Тому, суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази щодо підтвердження прав вимоги позивача за вищевказаними договорами дійшов висновку про підтвердження факту переходу права вимоги до позивача за вказаними договорами.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищевказаних підстав.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1781,18 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договорами від 11.03.2023 № 78379244 у розмірі 9 450 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн., з них основний борг у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн., відсотки у розмірі 4 050 (чотири тисячі п`ятдесят) грн.; за договором від 08.01.2024 № 2524198 у розмірі 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) грн., з них основний борг у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн., відсотки у розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн.; за договором від 07.01.2024 № 08502-01/2024 у розмірі 14 190 (чотирнадцять тисяч сто дев`яносто) грн., з них основний борг у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.. відсотки у розмірі 9 190 (дев`ять тисяч сто дев`яносто) грн.; за договором від 01.03.2024 № 00512-03/2024 у розмірі 6 355 (шість тисяч триста п`ятдесят п`ять) грн., з них основний борг у розмірі 3 000 (три тисячі) грн., відсотки у розмірі 3 355 (три тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн., а всього 35 795 (тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 1 781 (одна тисяча сімсот вісімдесят одна) грн. 18 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. ст. 358 ЦПК України.

Учасники справи

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складений та підписаний 22.04.2025.

Головуючий: В. Г. Черков