Справа № 758/20/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Левицької Я.К.,

за участю секретаря судового засідання Невмержицької Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Медведкової Н.М., Сенченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про визнання протиправною ненадання відповіді на звернення,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2025 до Подільського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання протиправною ненадання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» відповіді на звернення № 22/11/21-3 від 22.11.2021 року, зобов`язання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» надати відповідь на звернення № 22/11/21-3 від 22.11.2021 року, а також стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, 21.01.2025 - відповідь на відзив.

13.02.2025 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Григоренка А.О. про зміну позовних вимог, у якій останній просить суд визнати протиправною бездіяльність Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 № 22/11/21-3 від 22.11.2021 року у строк, передбачений нормами ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

18.02.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача.

У судовому засіданні від 19.02.2025 року розпочато розгляд справи по суті та у зв`язку з неможливістю вирішення справи у даному судовому засіданні оголошено перерву до 03.04.2025 року.

01.04.2025 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Григоренка А.О. про непідтримання ОСОБА_1 позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, у якій він просить залишити позов ОСОБА_1 без розгляду та покласти на відповідача судові витрати у справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвоката Григоренка А.О. уточнили заяву, просили прийняти відмову позивача від позову відповідно до ст. 206 ЦПК України та закрити провадження у даній справі, стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500 грн.

Представники відповідача Медведкова Н.М. та адвокат Сенченко А.С. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні заяви щодо не підтримання ОСОБА_1 позовних вимог з підстав їх задоволення відповідачем, оскільки така підстава не відповідає позиції відповідача, який з самого початку заперечує проти задоволення позовних вимог у даній справі та не здійснював їх задоволення. Крім того, просили суд стягнути з позивача судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частин першої-третьої ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Законодавець визначив лише одну підставу не прийняття судом відмови від позову. Так, у ч. 5 ст. 206 ЦПК України визначено, що суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 та його представника-адвоката Григоренка А.О. про відмову від позову, її подано у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, наслідки відмови від позову та наслідки закриття провадження по справі, передбачені ч.3 ст. 256 ЦПК України, позивачу відомі та зрозумілі.

Будь-яких підстав для неприйняття відмови позивача від позову судом не встановлено.

Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що позивач відмовився від позову і така відмова прийнята судом, провадження у даній справі підлягає закриттю.

Щодо заявленого представником позивача відшкодування судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом встановлено, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду стало не надання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» відповіді на його звернення № 22/11/21-3 від 22.11.2021 року. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представниками відповідача у судовому засіданні таку відповідь надано відповідачем 07.01.2025 року за вих. № 05.

Відтак, суд бере до уваги доводи позивача та його представника про те, що задоволення відповідачем позовних вимог відбулось після пред`явлення ОСОБА_1 позову. Отже, в силу положень ч. 3 ст. 142 ЦПК України суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

При цьому, суд враховує те, що частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України).

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 30-12/24 від 30.12.2024 року, додатку № 1 до договору № 30-12/24 про надання правової (правничої) допомоги № 30-12/24 від 30.12.2024 року (відповідно до п. 2 якого сторони погодили, що гонорар за надання правової допомоги згідно умов п.п.1-2 даного додатку сплачується замовником на рахунок адвоката протягом тридцяти банківських днів з дня набрання рішенням суду про вирішення питання про розподіл судових витрат у справі), акту № 1 приймання-передачі правничої допомоги по договору про надання правничої допомоги № 30-12/24 від 30.12.2024 року та додатку № 1 від 30.02.2024 року, звіту про витрачений час на надання правничої допомоги та супутніх витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Розподіляючи витрати, які будуть понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконану адвокатом роботу, відмову позивача від позовних вимог, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 3500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо заявленого представниками відповідача відшкодування судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

На необгрунтованість дій позивача, на думку представників відповідача, вказує те, що останній зловживає процесуальними правами під час звернення до суду. Зокрема, разом з поданням позовної заяви позивач подав заяву про звільнення від сплати судового збору з підстав того, що він отримує дохід виключно у вигляді пенсії по інвалідності, відтак сплата судового збору у розмірі 1211,20 грн є надмірним тягарем для нього. Поряд з цим, у позовній заяві позивач вказує, що його витрати на професійну правничу допомогу у малозначній справ орієнтовано складуть 20 000 грн, що в 16,5 разів перевищує розмір судового збору, який є «надмірним тягарем для позивача». Крім того, позивачем подано завідомо безпідставний позов за відсутності предмета спору, що не спрямований на реальний захист його прав, а має на меті інші мотиви, зокрема - стягнення завищеного розміру «витрат на правову допомогу». Також останні чотири позови від позивача до відповідача подано до Подільського районного суду міста Києва в кінці грудня 2024 року, зокрема справи № 758/16570/24, № 758/16611/24, № 758/16/25 та № 758/20/25, з абсолютно аналогічними обставинами справи та ідентичними вимогами про стягнення понесених витрат на правничу допомогу, хоча всі ці позови можна було б об`єднати в одну справу та уникнути витрати на правову допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представниками відповідача надано суду копії договору про надання правничої допомоги від 24.10.2024 року, додаткової угоди № 7 від 09.01.2025 року до Договору про надання правничої допомоги від 24.10.2024 року, платіжної інструкції № ДСБП 7 від 17.01.2025 року на суму 1000 грн, рахунку -фактури № СФ-0000015 від 19.02.2025 року на суму 2500 грн, платіжної інструкції № ДСБП 13 від 24.02.2025 року на суму 2500 грн, детальний опис наданих послуг адвоката від 03.04.2025 року на загальну суму 3500 грн.

Враховуючи викладене, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, так і предмет спору, а також з огляду на приписи ч. 5 ст. 142 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви представників відповідача про стягнення з позивача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 3500 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Керуючись ст. 13, 49, 133, 137, 141, 142, 206, 255, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про визнання протиправною ненадання відповіді на звернення.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» про визнання протиправною ненадання відповіді на звернення - закрити.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Данченка 30» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 08.04.2025 року.

Суддя Я.К. Левицька