УХВАЛА

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 445/1936/20

провадження № 61-4496ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2024 року, з урахуванням ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2024 року, та постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Золочівська міська рада Золочівського району Львівської області, про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та господарських будівель в натурі між співвласниками,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила виділити їй в окреме будинковолодіння частку нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , а саме:

в житловому будинку А-1 площею 76,1 кв. м: тамбур ІV площею 9,6 кв. м, житлова кімната 1-3 площею 13,6 кв. м, житлова кімната 13,5 кв. м, веранда а-2 площею 32,7 кв. м, веранда а-3 площею 11,8 кв. м, підвал пд. (І,ІІ) площею 5,1 кв. м та 9,4 кв. м;

з господарських будівель: сарай Б-1 площею 4 кв. м, літню кухню В-1 площею 23,1 кв. м, сарай Г-1 площею 19,0 кв. м, гараж Д-1 площею 22,4 кв. м, дворові споруди 1-3.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та господарських будівель в натурі між співвласниками, в якому просила поділити житловий будинок та господарські споруди по 1/2 кожному із співвласників відповідно до технічного паспорта від 19 червня 1997 року.

Золочівський районний суд Львівської області рішенням від 07 серпня 2024 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 серпня 2024 року, позов ОСОБА_2 задовольнив частково. Виділив ОСОБА_2 в окреме будинковолодіння частку нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку А-1 площею 76,1 кв. м - тамбур ІV площею 9,6 кв. м, житлову кімнату 1-3 площею 13,6 кв. м, житлову кімнату 13,5 кв. м, веранду а-2 площею 32,7 кв. м, веранду а-3 площею 11,8 кв. м, підвал пд. (І,ІІ) площею 5,1 та 9,4 кв. м, сарай Б-1 площею 4 кв. м, літнью кухню В-1 площею 23,1 кв. м, сарай Г-1 площею 19 кв. м, гараж Д-1 площею 22,4 кв. м, дворові споруди 1-3. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовив.

Задовольнив частково позов ОСОБА_1 . Виділив ОСОБА_1 окреме будинковолодіння частку нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку А-1 площею 76,1 кв. м - кухню 1-1 площею 10,9 кв. м, житлову кімнату 1-2 площею 17,4 кв. м, підвал - ІІІ площею 8,1 кв. м. Зобов`язав ОСОБА_1 зробити отвір в міжповерховому перекритті над приміщенням підвалу «ІІІ» після отримання всіх необхідних дозвільних документів на такі роботи. В задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 48 757,73 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки.

Провів розподіл судових витрат.

Золочівський районний суд Львівської області ухвалою від 13 серпня 2024 року виправив описку, допущену у резолютивній частині рішення цього суду від 07 серпня 2024 року. Зазначив вважати правильною в тексті резолютивної частини суму грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки, яку стягнено з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 - 48 757,73 грн.

Рішення суду (в частині розміру грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1.) та ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .

Львівський апеляційний суд постановою від 06 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2024 року та ухвалу цього суду від 13 серпня 2024 року залишив без змін.

03 квітня 2025 року ОСОБА_3., який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2024 року, з урахуванням ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2024 року, та постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2025 року (в частині розміру грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки) у вказаній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Предметом позовів у цій справі є виділ в натурі частки із нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами), вартість якого, як вбачається з рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2024 року, становить 672 219,95 грн (таку вартість сторони за час перебування в провадженні суду цивільної справи не оспорювали).

Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 672 219,95 грн.

Підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України Верховний Суд не встановив.

Сама по собі незгода заявника із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2024 року, з урахуванням ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2024 року, та постанову Львівського апеляційного суду від 06 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Золочівська міська рада Золочівського району Львівської області, про виділ в натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та господарських будівель в натурі між співвласниками.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров