ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2672/25 Справа № 186/854/24 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі - Піменовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, третя особа: Південно-Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, третя особа: Південно-Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що позивач з 25 квітня 2017 року працювала на різних посадах в Павлоградському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги. З 15 лютого 2023 року позивач перебувала на посаді завідувача сектору Першотравенське бюро правової допомоги відділу безоплатної правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

07 березня 2024 року позивачем особисто, під підпис, було отримано попередження про наступне вивільнення завідувача сектору Першотравенське бюро правової допомоги відділу безоплатної правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та додатки до нього.

У зазначеному попередженні було зазначено, що, відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 27 грудня 2023 року № 4453/5 «Питання оптимізації системи надання безоплатної правничої допомоги» та від 14 червня 2023 року № 2213/5 «Про затвердження Змін до Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги у зв`язку з оптимізацією системи надання безоплатної правової допомоги», наказу Координаційного центру з надання правничої допомоги від 12 лютого 2024 року № 42 «Питання реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги», підпункту 4 пункту 11 Положення про Павлоградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 30 березня 2015 року №47 «Про затвердження положення про Павлоградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги» (зі змінами) та статті 49-2 Кодексу законів про працю України Павлоградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги письмово попереджає позивача про зміни в організації виробництва і праці, зокрема, реорганізацію Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги та наступне вивільнення позивача у зв`язку з цим із займаної посади. Одночасно позивачу на вибір була запропонована інша робота на вакантних посадах в Південно-Східному міжрегіональному центрі з надання безоплатної вторинної правничої допомоги згідно з додатком, що додається до вказаного попередження.

Також, у попередженні було зазначено, що згода чи відмова позивача від запропонованих їй вакантних посад повинна бути подана нею у письмовому вигляді до комісії з реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та отримана Павлоградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у строк до 10 травня 2024 року включно, одним із таких способів є: ???надіславши на адресу Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Полтавська, 129 (103 офіс); надіславши за допомогою системи електронного документообігу «Аскод»; надіславши на адресу електронної скриньки . Заяву у разі наміру позивача бути призначеною на одну із запропонованих їй вакантних посад необхідно було подати за формою згідно з додатком, що додавався до попередження. У разі відмови від призначення на запропоновані вакантні посади, необхідно подати заяву за формою згідно з додатком, що додавався до цього попередження. Також, позивачу було повідомлено, що у разі її відмови від призначення на запропоновані вакантні посади (в тому числі відсутності (ненадання) відповідної заяви) або неподання у зазначений строк письмової заяви про намір бути призначеною на одну із запропонованих вакантних посад, трудові відносини з нею будуть припинені на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Позивач ознайомилася з переліком наданих їй вакантних посад у Південно-Східному міжрегіональному центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги та серед них була зазначена вакантна посада начальника Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Позивач відповідала кваліфікаційним вимогам для призначення на вказану посаду. 26 березня 2023 року, у встановлений двомісячний строк, позивачем відповідно до наданого роботодавцем зразка, було заповнено та підписано особистим підписом заяву, в якій вона дає згоду на призначення її на посаду начальника Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Від інших посад Південно-Східного міжрегіональний центру з надання безоплатної правничої допомоги позивач у вказаній заяві відмовилася.

Також, у зазначеній заяві позивачем було повідомлено роботодавця про те, що вона належить до категорії осіб, передбачених статтею 42 КЗпП України, яка має переважне право на залишення на роботі, а саме: відповідно до п. 3 абз.2 ст. 42, як працівник з тривалим безперервним стажем роботи на вказаному підприємстві.

Зазначену заяву разом з додатками було надіслано на адресу Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. В подальшому позивачу, з листа, за підписом директора Південно-Східного міжрегіональний центру з надання безоплатної правничої допомоги на ім`я голови комісії з реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, стало відомо, що станом на 05 квітня 2024 року посада начальника Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не є вакантною.

Особисто жодного повідомлення про наслідки розгляду її заяви про надання згоди на призначення її на посаду начальника Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, позивач не отримувала.

Наказом №11-к/тр від 10 травня 2024 року позивача було звільнено з посади завідувача сектору Першотравенського бюро правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає порушеною процедуру її призначення в процесі реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на вакантну посаду Південно-Східного міжрегіональний центру з надання безоплатної правничої допомоги, а звільнення - незаконним.

Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №11-к/тр від 10 травня 2024 року про звільнення її з посади завідувача сектору Першотравенське бюро правової допомоги відділу безоплатної правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити її з 10 травня 2024 року на посаді завідувача сектору Першотравенське бюро правової допомоги відділу безоплатної правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги; стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення (з 10 травня 2024 року) по день винесення рішення суду; стягнути на її користь з відповідача судові витрати в розмірі 12 000 грн.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року позов задоволено та ухвалено:

Визнати незаконним та скасувати наказ №11-к/тр від 10 травня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору Першотравенське бюро правової допомоги відділу безоплатної правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 з 10 травня 2024 року на посаді завідувача сектору Першотравенське бюро правової допомоги відділу безоплатної правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 341 гривні 37 копійок, без вирахування сум з утримання податків та зборів за період з 10 травня 2024 року по 06 листопада 2024 року включно.

Стягнути з Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги судовий збір на користь держави в розмірі 2 422 гривень 40 копійок.

Стягнути з Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 8 000 гривень 00 копійок.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги просять рішення суду скасувати та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що з 25 квітня 2017 року позивач - ОСОБА_1 , працювала на різних посадах Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

З 15 лютого 2023 року позивач перебувала на посаді завідувача сектору Першотравенське бюро правової допомоги відділу безоплатної правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яку і займала до фактичного звільнення, 10 травня 2024 року, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 21 вересня 2016 року.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські), місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) та міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) центри з надання безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правничої допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідних адміністративно-територіальних одиниць та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги. Наказом міністерства юстиції України № 4453/5 від 27 грудня 2023 року «Питання оптимізації системи надання безоплатної правничої допомоги», з метою підвищення ефективності управління системою надання безоплатної правничої допомоги та оптимізації відповідних видатків державного бюджету, реорганізовано Павлоградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, шляхом приєднання до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Південно-Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги визначено правонаступником Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги.

Згідно пп.9 п.17 Положення про Координаційний центр з надання правничої допомоги, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 06 червня 2012 року № 504 «Про утворення Координаційного центру з надання правничої допомоги та ліквідацію Центру правової реформи і законопроектних робіт при Міністерстві юстиції» та на виконання наказу Міністерства юстиції України № 4453/5 від 27 грудня 2023 року «Питання оптимізації системи надання безоплатної правничої допомоги», наказом Координаційного центру №42 від 12 лютого 2024 року, було утворено комісію з реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги (), шляхом приєднання до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Головою комісії з реорганізації призначено, директора Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги - Косоног Оксану Вікторівну.

З дня набрання чинності наказу № 42 від 12 лютого 2024 року, до комісії з реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги переходять повноваження щодо управління справами центру. Пунктом 4 даного наказу визначений обсяг повноважень голови комісії з реорганізації центру. На голову комісії з реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги покладено обов`язок щодо забезпечення дотримання прав працівників при припиненні центру з дотриманням соціально правових гарантій, передбачених кодексом законів про працю України.

14 лютого 2024 року наказом № 4-о Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги було затверджено план заходів з реорганізації Павлоградського МЦ з НБВПД.

07 березня 2024 року позивачем особисто, під підпис отримано Попередження про наступне вивільнення завідувача сектору Першотравенське бюро правової допомоги відділу безоплатної правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 , та додатки до нього.

У зазначеному Попередженні було вказано, що, відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 27 грудня 2023 року № 4453/5 «Питання оптимізації системи надання безоплатної правничої допомоги» та від 14 червня 2023 року № 2213/5 «Про затвердження Змін до Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги у зв`язку з оптимізацією системи надання безоплатної правової допомоги», наказу Координаційного центру з надання правничої допомоги від 12 лютого 2024 року № 42 «Питання реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги», підпункту 4 пункту 11 Положення про Павлоградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 30 березня 2015 року №47 «Про затвердження положення про Павлоградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги» (зі змінами) та статті 49-2 Кодексу законів про працю України Павлоградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги письмово попереджає позивача про зміни в організації виробництва і праці, зокрема, реорганізацію Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом приєднання до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги та наступне вивільнення позивача у зв`язку з цим із займаної посади.

Одночасно, позивачу на вибір була запропонована інша робота на вакантних посадах в Південно-Східному міжрегіональному центрі з надання безоплатної вторинної правничої допомоги згідно з додатком, що додається до вказаного попередження. У Попередженні було зазначено, що згода чи відмова позивача від запропонованих їй вакантних посад повинна бути подана нею у письмовому вигляді до комісії з реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та отримана Павлоградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у строк до 10 травня 2024 року включно, одним із таких способів: ???надіславши на адресу Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Полтавська, 129 (103 офіс); ???надіславши за допомогою системи електронного документообігу «Аскод»; надіславши на адресу електронної скриньки .

Також, позивачу було повідомлено, що у разі її відмови від призначення на запропоновані вакантні посади (в тому числі відсутності (ненадання) відповідної заяви) або неподання у зазначений строк письмової заяви про намір бути призначеною на одну із запропонованих вакантних посад, трудові відносини з нею будуть припинені на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Також, було роз`яснено, що у разі належності позивача до категорії осіб, передбачених статтею 42 К3пП України, які мають переважне право на залишенні на роботі, необхідно вказати цю інформацію в заяві про намір бути призначеною на одну із запропонованих вакантних посад та надати підтверджуючі документи (в т. ч. диплом про освіту, документи про трудовий стаж, відповідні посвідчення належності до певної соціальної категорії тощо).

Додатками до отриманого позивачем попередження були копія наказу Міністерства юстиції України від 27 грудня 2023 року № 4453/5 «Питання оптимізації системи надання безоплатної правничої допомоги» на 10 арк.; ??копія наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 12 лютого 2024 року № 42 «Питання реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги» на 3-х арк; ??перелік вакантних посад у Південно-Східному міжрегіональному центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги на 28 арк; ??копія наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 09 лютого 2024 року № 31 «Про затвердження кваліфікаційних вимог до працівників структурних підрозділів міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги» на 122-х арк; ??зразок заяви (згода) на 1-му арк; ??зразок заяви (відмова) на 1-му арк.

26 березня 2024 року, у встановлений двомісячний строк, позивачем, відповідно до наданого роботодавцем зразка, було заповнено та підписано особистим підписом заяву, в якій вона дає згоду на призначення її на посаду начальника Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Від інших посад Південно-Східного міжрегіональний центру з надання безоплатної правничої допомоги позивач у вказаній заяві відмовилася.

Також, у зазначеній заяві позивачем було повідомлено роботодавця про те, що вона належить до категорії осіб, передбачених статтею 42 КЗпП України, яка має переважне право на залишення на роботі, а саме: відповідно до п. 3 абз.2 ст. 42, як працівник з тривалим безперервним стажем роботи на вказаному підприємстві.

Зазначену заяву, разом з додатками, було надіслано на адресу Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в подальшому позивачу, з листа за підписом директора Південно-Східного міжрегіональний центру з надання безоплатної правничої допомоги на ім`я голови комісії з реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, стало відомо, що, станом на 05 квітня 2024 року, посада начальника Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не була вакантною.

Наказом №11-к/тр від 10 травня 2024 року позивача було звільнено з посади завідувача сектору Першотравенського бюро правової допомоги Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно зі ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснення, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2018 року в справі № 501/2482/15-ц (провадження № 61-757св17) зазначено, що «за правилами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 36, пунктом першим статті 40 КЗпП, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 КЗпП, допускається, якщо не можливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення».

За приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17, та постановах: від 07 квітня 2021 року у справі №444/2600/19, провадження №61-13999св20, від 22 липня 2021 року в справі №456/57/20, провадження №61-6288св21, від 23 липня 2021 року в справі №766/12805/19, провадження №61-7098св21, від 27 серпня 2021 року в справі №712/10548/19, провадження №61-10299св21, від 09 грудня 2021 року в справі №646/2661/20, провадження №61-7496св21.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі №345/1663/18 (провадження №61-1072св20) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення».

Відповідно до ч.2 ст.492 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

З аналізу даних норм вбачається, що призначення на вакантні посади у випадках звільнення працівників відповідно ст. 492 КЗпП України, неможливо провести раніше спливу двох місяців з моменту відповідного попередження, адже в такому випадку відсутня можливість врахувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушеним прогулом, за висновками Верховного Суду про застосування 235 КЗпП, що викладені 26 серпня 2020 року у справі № 501/2316/15-ц згідно постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-37956св18, визнається період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, за висновками Верховного Суду у постанові Великої Палати від 08 грудня 2021 року, викладеними у справі № 9901/407/19, слідуючи усталеній судовій практиці, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за цими висновками підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню з цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив питання про відповідність кваліфікації позивача вимогам до посади начальника Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, тоді як позивачка не мала достатнього досвіду для цієї посади, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки саме відповідачем позивачці був наданий перелік вакантних посад, які відповідали її кваліфікації, серед запропонованих, зокрема, була й посада начальника Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно витлумачив положення ст. 492 КЗпП України, зокрема, щодо обов`язку роботодавця пропонувати працівникові всі вакантні посади, які з`являються протягом усього періоду про звільнення до дня розірвання трудового договору, а саме те, що обов`язок роботодавця обмежується лише одноразовим пропонуванням вакантних посад одночасно з попередженням про звільнення, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки роботодавець може пропонувати працівнику нові вакантні посади протягом двох місячного строку після повідомлення про звільнення, однак це стосується вакансій, які не входили до списку посад, які були запропоновані одночасно з таким попередженням, а з`явилися на підприємстві протягом усього цього періоду і існували на день звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ними виконано обов`язок щодо пропонування позивачу всіх вакантних посад, а також дотримано процедури звільнення, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, відповідачем було встановлено позивачу строк до 10 травня 2024 року включно для подання заяви про свою згоду чи відмову від запропонованих вакантних посад, у письмовому вигляді до комісії з реорганізації Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Окрім цього, позивачу було повідомлено, що у разі її відмови від призначення на запропоновані вакантні посади (в тому числі відсутності (ненадання) відповідної заяви) або неподання у зазначений строк письмової заяви про намір бути призначеною на одну із запропонованих вакантних посад, трудові відносини з нею будуть припинені на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

У встановлений роботодавцем строк, 26 березня 2024 року, позивачкою надіслано відповідачу заяву про надання згоди на призначення її на посаду начальника Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Тобто, позивачкою виконані всі вимоги роботодавця, які ставились їй в попередженні про наступне вивільнення

Вірно встановивши, що підстави для звільнення вказуються роботодавцем у попередженні про звільнення від 07 березня 2024 року, а саме: у разі відмови від призначення на запропоновані вакантні посади (в тому числі відсутності (ненадання) відповідної заяви) або неподання у зазначений строк письмової заяви про намір бути призначеною на одну із запропонованих вакантних посад. В даному випадку, позивачем було подано заяву - згоду на призначення її на вакантну посаду, а отже, звільнення є незаконним, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Павлоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 08 квітня 2025 року.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова