РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 562/2203/20

Провадження № 22-ц/4815/342/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник (боржник): ОСОБА_1 ,

стягувач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ярмольчука В.С. на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2024 року, постановлену в складі судді Кушніра О.Г., у справі № 562/2203/20

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Ярмольчука В.С. звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу № 562/2203/20, виданого Здолбунівським районним судом Рівненської області 28 вересня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що між ним та стягувачем досягнуто згоди щодо сплати аліментів наперед. На виконання аліментних зобов`язань ним передано стягувачу 685653,29 грн. У розписці від 22.07.2024 ОСОБА_2 зазначила про відсутність вимог щодо стягнення аліментних платежів на утримання спільних дітей до досягнення ними повноліття.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду, представник заявника адвокат Ярмольчук В.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою його заяву задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає указаним нормам чинного законодавства.

Установлено, що судовим наказом від 28 вересня 2020 року в справі №562/2203/20 Здолбунівським районним судом Рівненської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 17 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

На час звернення до суду із заявою, виконавче провадження №63827368 не закінчене., і станом на 01 листопада 2024 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 156875,29 грн.

Звертаючись до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 вказав, що за згодою стягувача ним сплачено аліменти на утримання дітей наперед до досягнення ними повноліття, а відтак відсутні підстави для визначення його стороною, яка має платити аліменти на утримання дітей.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

В той же час судовий наказ є також виконавчим документом (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК України).

Відповідно до ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені в ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, що в даному випадку не встановлено матеріалами справи.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Із системного аналізу змісту зазначених роз`яснень слід дійти висновку, що до процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не відноситься наявність спору про право, яке може вплинути на права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою, зокрема, для звільнення від сплати періодичних платежів, до яких входять також і аліментні зобов`язання.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається особа, значення для звільнення від сплати присуджених судом періодичних платежів, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

У справі, яка переглядається, заявник посилався як на обставину, для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню на відсутність обов`язку зі сплати аліментів у зв`язку з тим, що свої аліментні зобов`язання він сплатив наперед за згодою із стягувачем.

Із позовом про звільнення від сплати аліментів/заборгованості ОСОБА_1 до суду не звертався.

Отже, виконання аліментних зобов`язань наперед є обставиною, для звільнення заявника від сплати аліментів у розумінні частини четвертої статті 273 ЦПК України.

В той же час, відсутність у батька обов`язку щодо утримання дитини до повноліття, не є підставою визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки встановлення відповідних підстав для відсутності чи припинення цивільно-правових зобов`язань, з урахуванням встановленого судом відповідного обов`язку по сплаті аліментів, підлягають вирішенню шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а не в порядку подання заяви на стадії виконання судового рішення.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви, оскільки заявник не позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб, визначений положеннями цивільного процесуального законодавства та сімейного законодавства, а обставини на які він посилалась в заяві про скасування судового наказу не можуть бути підставою для її задоволення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Апеляційний суд враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

За таких обставин відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ярмольчука В.С. залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.