УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 369/12724/22

провадження № 61-4036ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на частку у нерухомому майні та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на частку у спірному майні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила суд: визнати недійсним договір про спільну діяльність фізичних осіб, укладений 08 липня 2021 року; визнати земельну ділянкуплощею 0, 075 га, кадастровий номер :01:031:0144, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), спільним майном подружжята в порядку поділу спільного майна подружжя поділити її, визнавши за нею право власності на1/2 частинуцієї земельної ділянки, що після поділу відповідає 0, 0375 га; визнати земельну ділянкуплощею 0, 0051 га, кадастровий номер 222485901:01:031:0145, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), спільним майном подружжята в порядку поділу спільного майна подружжя поділити її, визнавши за нею право власності на1/2 частинуцієї земельної ділянки, що після поділу відповідає 0, 00255 га; визнати житловий будинокзагальною площею286, 7 кв. м, житловою площею 124, 3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільним майном подружжята в порядку поділу спільного майна подружжя поділити його, визнавши за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що після поділу відповідає143, 35 кв. м загальної площі будинку та62,15 кв. м житлової площі будинку.

04 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ростолопа Є. Г. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

Заявабула обґрунтована тим, що після звернення до суду позивачу за первісним позовом стало відомо про укладення 08 липня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору про спільну діяльність фізичних осіб без її відома та згоди. З огляду на ці обставини, виникла необхідність у доповненні позовних вимог новими, оскільки визнання недійсним договору спільної діяльності є єдиним ефективним способом захисту прав позивача.

23 серпня 2024 року ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач за первісним позовом, на її думку, умисно, з метою ускладнення виконання рішення суду у цій справі, здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:031:0004, яка є предметом спору, на дві земельні ділянки.

Ураховуючи викладене, на переконання заявника, існують підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, через відчуження відповідачем за первісним позовом земельних ділянок та житлового будинку, а отже, існує реальна загроза ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та забезпечення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що зазначений заявником захід забезпечення позову є неспівмірним заявленій позовній вимозі.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким задоволено заяву про забезпечення позову.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 накладено арешт на: земельну ділянку площею 0, 075 га, кадастровий номер :01:031:0144, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві власності ОСОБА_3 ; земельну ділянку площею 0, 0051 га, кадастровий номер :01:031:0145, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить на праві власності ОСОБА_3 ; житловий будинок загальною площею 286, 7 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи заяву про забезпечення позову, апеляційний суд вважав, що накладенняарешту на спірне майно є адекватним і співмірним заходом забезпечення позову та відповідає предмету спору.

28 березня 2025 рокуОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постановуКиївського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята без повного і всебічного дослідження матеріалів справи, без встановлення існуючих правовідносин між учасниками судового розгляду та обcягу позовних вимог, а також при неповному з'ясуванні обставин справи.

Представник заявника, зокрема, вказує, що судом апеляційної інстанції не встановлено наявності відзиву на апеляційну скаргу від сторони позивача, у зв'язку з чим зміст оскаржуваної ухвали в частині процесуальних дій учасників справи не відповідає дійсності, не наведено посилань на порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, не зазначено доказів наявності обґрунтованих припущень щодо існування обставин для застосування заходу забезпечення позову. Також вважає, що застосований захід забезпечення позову не є співмірним із позовними вимогами.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Частиноюпершою статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заявупро забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконаннячи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеноїспівмірності слід ураховувати безпосередній зв'язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Велика Палата Верховного Судуу своїй постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказала таке: «Співмірність передбачає співвідношення судомнегативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позовуз тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливогорішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу..[...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існуванняочевидної загрозипорушення законних правта інтересівпозивача у справі у разі невжиття заходівзабезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об'єктивний характер.

Встановивши, що між сторонами справи виник спір щодо нерухомого майна (земельні ділянки та житловий будинок), право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_3 , та у випадку відчуження останнім цього майна до ухвалення судом рішення в справі позивач не зможе в повній мірі поновити свої права, таке відчуження призведе до ускладнення розгляду справи, оскільки виникне необхідність залучення до участі у справі нового власника майнаабо необхідність подання до суду нових позовів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, накладення арешту на майно не порушує прав та інтересів власника, оскільки останній не обмежений у праві володіння і користування таким майном.

Доводи, якими ОСОБА_1 мотивує касаційну скаргу, не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на незгоді з висновками суду щодо встановлених обставин справи та відносяться до переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 394, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на частку у нерухомому майні та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на частку у спірному майні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко