СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/52/25
ун. № 759/5935/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Єросова І.Ю., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (03148, м.Київ, вул.Гната Юри, 9) щодо зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2025 р. ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеною скаргою в якій просить визнати незаконними дії Святошинського ВДВС у місті Києві, які полягають у відмові спадкоємцю за законом, у знятті арешту з спадкового майна та зобов`язати виконавчу службу зняти з під арешту спадкове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а саме: легкового автомобіля марки «Geely», модель МК, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . В обґрунтування скарги вказує, що після смерті її сина ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зокрема, легковий автомобіль марки «Geely», модель МК, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Після її звернення до Сервісного центру МВС з питаннями про зміну реєстрації власника транспортного засобу стало відомо, що у 2024 році на вказане спадкове майно накладено арешт. При зверненні до дії Святошинського ВДВС у місті Києві відмовлено у знятті арешту та повідомлено про завершення виконавчих проваджень. У зв`язку із чим, скаржник вважає, що арешт підлягає скасуванню, оскільки підстав для накладення заборони на майно померлого на даний час не має.

Суд, дослідивши матеріали скарги, встановив наступне.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 20.08.1985 р.н. РВК Московського відділу РАЦС м.Києва, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

18.12.2024 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: легковий автомобіль марки «Geely», модель МК, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Як вбачається з відповіді Святошинського ВДВС у місті Києві від 05.03.2025 р. №19466, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання постанови №ЕГА1259677 від 08.12.2023 р. щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу у розмірі 102,00 грн. 13.11.2024 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий документ повернуто стягувачу.

Як вбачається з відповіді Святошинського ВДВС у місті Києві від 05.03.2025 р. №19464, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання вимоги №Ф-127046-17У від 04.11.2019 р., виданого Головним управлінням ДПС у м.Києві щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Головного управління ДПС у м.Києві боргу у розмірі 37013,18 грн.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

За правилами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом N 1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчі провадження НОМЕР_3 та НОМЕР_2 завершені на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

За змістом ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" N 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим.

Таким чином, при поверненні виконавчого документа стягувачу у боржника законодавством не було передбачено право державного виконавця на зняття арешту з цих підстав, адже стягувач мав право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" N 1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною 5 цієї статті визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, законом не передбачено підстав для зняття виконавцем арешту майна у виконавчому провадженні, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд позбавлений можливості зняти арешт в порядку ст. 447 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 подано скаргу на дії державного виконавця у виконавчому провадженні, яке відкрито не під час виконання судового рішення, а з метою виконання рішень інших державних органів.

Суд роз`яснює скаржнику право звернення із вказаними вимогами в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Оскільки прохання заявника становлять вимоги, які не можуть бути вирішенні в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, суддя вбачає підстави для повернення скарги.

Керуючись ст. ст. 183, 447-449 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (03148, м.Київ, вул.Гната Юри, 9) щодо зняття арешту, повернути без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю.Єросова