Справа №705/3369/23
2/705/280/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

за участі

представника відповідача Шимановського А.В.

третьої особи приватного виконавця Матвійчук Ю.В.

представника третьої особи Тищенка Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець Матвійчук Юлія Володимирівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння в обґрунтування зазначивши наступне.

Постановою про відкриття виконавчого провадження № 63916932, винесеною приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В., 14.12.2020 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 207344,90 грн.

Постановою про арешт майна боржника № 63916932 від 15.12.2020 приватним виконавцем Матвійчук Ю.В. накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: 1/2 частину двокімнатної квартири, загальна площа 31,3 кв.м, житлова площа 29,0 кв.м, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину однокімнатної квартири, загальна площа 19,4 кв.м, житлова площа 12,5 кв.м, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,011 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1897, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,001 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1896, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0144 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1692, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0007 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1691, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

10.02.2021 на сайті ДП «СЕТАМ» був проведений аукціон на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,011 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1897, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , за номером лоту 463514.

Відповідно до Протоколу проведення електронних торгів № 525340 переможцем торгів став ОСОБА_2 , який поставив найбільшу ставку 44980,10 грн. Цього ж дня, 10.02.2021 на сайті ДП «СЕТАМ» був проведений аукціон на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 19,4 кв.м, житловою площею 12,5 кв.м, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , за номером лоту 463510.

07.04.2021 приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черповицькою І.Ю. за відповідачем зареєстровано право власності на 1/2 частину вищезазначеної однокімнатної квартири на підставі Свідоцтва АДРЕСА_4 про придбання майна з електронних торгів, виданого 07.04.2021 приватним нотаріусом Черповицькою І.Ю.

07.04.2021 приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черповицькою І.Ю. видано Свідоцтво № 507, яким посвідчено право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,011 га, кадастровий номер :02:006:1897 за ОСОБА_2 і таке право власності за останнім зареєстровано.

Вважає, що право власності на вище вказане майно набуто відповідачем з грубим порушенням чинного в Україні законодавства, а відтак, зазначене вище спірне майно має бути витребувано з незаконного володіння відповідачів на користь позивача.

Також позивач посилається на те, що як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023, 0,0036 га земельної ділянки загальною площею 0,011 га знаходиться під капітальною будівлею. Решта 0,0074 га прибудинкова територія.

Відповідно до Кадастрового плану земельної ділянки на частині спірної земельної ділянки розташована квартира АДРЕСА_5 . Дана обставина свідчить про те, що спірне майно взаємопов`язане, а тому не може бути відчужене незалежно одне від одного.

Всупереч вимогам закону приватним виконавцем Матвійчук Ю.В. до лоту 463514 було включено та продано на електронних торгах лише 1/2 частини земельної ділянки без квартири, яка розташована на цій земельній ділянці. В свою чергу 1/2 частину однокімнатної квартири було включено до іншого лоту та продано окремо від земельної ділянки. Такі дії приватного виконавця спричинили суттєве зменшення вартості спірного майна та комерційної привабливості його для потенційних покупців.

Верховний Суд у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначив, що і божник, і стягувач, за умови їх добросовісності, заінтересовані в тому, щоб майно боржника було продане за максимально високу ціну. Якщо майно боржника буде продане за меншу ціну, то або виручки не вистачить для задоволення вимог стягувача, або постраждає боржник, який одержить менше коштів, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчим документом і підлягають перерахуванню боржнику. Якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, то відчуження, у тому числі в процедурі виконавчого провадження, об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки або земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості суперечить закону. Не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно на прилюдних торгах, якщо така особа знала чи мала знати про порушення вимог до інформації про майно.

З викладеного вбачається, що продаж 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,011 га, кадастровий номер :02:006:1897 за адресою: АДРЕСА_3 без квартири АДРЕСА_6 за вказаною адресою, та навпаки суперечить чинному в Україні законодавству та є незаконним.

Крім того, позивач вказує, що нею вірно обрано спосіб захисту її порушеного права, посилаючись на наступне. Так, набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі. Тобто, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності, така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно.

Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах є договір купівлі-продажу, укладення якого підтверджується протоколом електронних торгів, та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця.

Законом визначено порядок проведення торгів (аукціонів), а свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо такі торги не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача такого свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця, а є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

Верховним Судом у постанові від 22.06.2021 визначено, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна.

Тобто, враховуючи зазначене, вважає, що нею вибрано належний спосіб захисту, при зверненні до суду з цим позовом.

Просить суд витребувати у її, ОСОБА_1 , власність з незаконного володіння ОСОБА_2 1/2 частини земельної ділянки площею 0,011 га, кадастровий номер :02:006:1879, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Витребувати у її власність з незаконного володіння ОСОБА_2 1/2 частини однокімнатної квартири загальною площею 19,4 кв.м, житловою площею 12,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Шимановський А.В. направив до суду письмові пояснення, які просить прийняти та долучити до матеріалів справи, врахувавши їх позицію при винесенні рішення. Зазначає, що позов ОСОБА_1 вважають безпідставним та необґрунтованим, тому просять відмовити у його задоволенні, посилаючись на наступне.

В ході примусового виконання виконавчого провадження № 63916932 на підставі отриманої інформації згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.12.2020 за № 236890269, було встановлено, що за боржницею ОСОБА_1 зареєстровано ряд нерухомого майна та постановою від 15.12.2020 накладено арешт на нього, а саме: 1) 1/2 частина двокімнатної квартири загальна площа 31,3 кв.м., житлова площа 29,0 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; 2) 1/2 частина однокімнатної квартири, загальна площа 19,4 кв.м., житлова площа 12,5 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; 3) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,011 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1897, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; 4) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,001 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1896, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; 5) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0144 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1692, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; 6) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0007 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1691, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Згідно ч.1 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», вказане вище майно, враховуючи, що квартира і земельна ділянка є самостійними об`єктами нерухомості, окремими об`єктами цивільного обороту, які можуть мати різну юридичну долю, окремими лотами передано приватним виконавцем на примусову реалізацію через електронні торги на Державному підприємстві «СЕТАМ».

Постановою від 07.04.2021 у виконавчому провадженні № 63916932 приватним виконавцем Матвійчук Ю.В., у зв`язку із продажом майна та надходженням коштів на депозитний рахунок, знято арешт з 1/2 частини земельної ділянки площею 0,011 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1897, місцезнаходження: АДРЕСА_3 та 1/2 частина однокімнатної квартири, загальна площа 19,4 кв.м., житлова площа 12,5 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

01.03.2021 та 09.03.2021 виконавцем видано акти про проведені електроні торги по вищевказаному майну, переможцем яких став ОСОБА_2 . Звертають увагу суду, що реалізація майна відбулася у спосіб та у порядок визначений Законом України «Про виконавче провадження», а також Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5.

З аналізу норм чинного законодавства України, а також алгоритму дій приватного виконавця Матвійчук Юлії Володимирівни вбачається висновок, що як квартира, так і земельна ділянка реалізовані виконавцем у спосіб, встановлений законом, а відтак, аргументи позивача, стосовно незаконного продажу є безпідставними та необґрунтованими.

Також стверджують, що про правомірність та законність набуття відповідачем права власності на спірні об`єкти нерухомого майна. Так, вимогами ст. 182 ЦКУ України визначено, необхідність проведення державної реєстрації права власності та інших речових права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

07 квітня 2021 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черповицькою І.Ю. за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,011 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1897, місцезнаходження: АДРЕСА_3 та 1/2 частина однокімнатної квартири, загальна площа 19,4 кв.м., житлова площа 12,5 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Конституція України прямо встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності і непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 набув права власності у передбачений законодавством порядок та став єдиним законними власником квартири та земельної ділянки, а тому заявлені позовні вимоги про витребування у нього такого майна не можуть бути задоволені судом.

Крім того, заперечують та вважають помилковим трактування позивачем принципу єдності/юридичної долі земельної ділянки та нерухомого майна, оскільки ст. 380 ЦК України чітко визначено поняття житлового будинку та його призначення. При цьому законодавство не встановлює обмежень розміру житлового будинку, що може перебувати у приватній власності фізичних осіб та визнає його складові. У випадку наявності будь-яких прибудов, такі розглядаються як невід`ємна частина будинку і в разі відчуження будинку такі прибудови за загальним правилом, також переходять у власність набувача. Квартиру ж у багатоквартирному будинку, вимогами ст. 382 ЦК України визначено як окремий об`єкт права власності. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку у визначеному законом порядку. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки з прибудинковими приміщеннями, визначається співвласниками. Розміри і конфігурація земельної ділянки, на якій розміщений багатоквартирний будинок, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації під якою розуміється насамперед план земельно-господарського устрою населеного пункту. Правила визначення площ та конфігурації земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків визначаються відповідно до державно-будівельних норм. Для отримання землі під багатоквартирним будинком у власність необхідно здійснення всіма власниками квартир вчинення ряду необхідних юридичних дій. Тобто, не кожен власник квартири отримує конкретну земельну ділянку, а всі власники квартир у цьому будинку отримують одну ділянку на всіх (разом із прибудинковою територією) на праві спільної сумісної власності ділянка під будинком одна, і поділу вона не підлягає. Отже, квартира і земельна ділянка є самостійними об`єктами нерухомості, окремими об`єктами цивільного обороту, які можуть мати різну юридичну долю. Відповідач у даній справі не міг і не може нести відповідальність за дії попереднього власника нерухомого майна, в наслідок яких останній отримав у власність земельну ділянку під квартирою, як під індивідуальним житловим будинком, тому вважають позов необґрунтованим.

Представник третьої особи, приватного виконавця Матвійчук Ю.В. адвокат Тищенко Ю.П. подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив наступне.

На виконанні у приватного виконавця Матвійчук Ю.В. перебувало виконавче провадження № 63916932 з примусового виконання виконавчого листа виданого Апеляційним судом Черкаської області 14.02.2013 у справі № 2318/3913/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості по кредитному договору від 25.02.2008 в сумі 136673,15 грн. та заборгованості по пені в сумі 73308,84 грн., а всього 209982,00 грн. та 3282, 00 грн. судових витрат. Виконавче провадження було відкрито 14.12.2020 року та закінчено 09.03.2021 у зв`язку із повним фактичним виконанням на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, наразі на виконанні у Матвійчук Ю.В. перебуває виконавче провадження № 64750601 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла за кредитним договором від 25.02.2008 № CL-0CV/014/2008. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 04.02.2018 по 04.02.2021. Загальна сума заборгованості становить 658804,91 грн. Виконавче провадження було відкрито 05.03.2021 і станом на сьогодні є діючим, але вчинення виконавчих дій по ньому зупинено постановою від 19.04.2021.

Постановою від 05.03.2021 приватним виконавцем Матвійчук Ю.В. вирішено об`єднати виконавчі провадження № 63916932 та № 64750601 у зведене виконавче провадження № 64750982.

В ході примусового виконання виконавчого провадження № 63916932 на підставі отриманої інформації згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.12.2020 за № 236890269, було встановлено, що за боржницею зареєстровано ряд нерухомого майна та постановою від 15.12.2020 накладено арешт на нього, а саме: 1) 1/2 частина двокімнатної квартири загальна площа 31,3 кв.м., житлова площа 29,0 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; 2) 1/2 частина однокімнатної квартири, загальна площа 19,4 кв.м., житлова площа 12,5 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; 3) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,011 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1897, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.03.2024 3 4) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,001 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1896, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; 5) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0144 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1692, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; 6) 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0007 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1691, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Арештованим майном є рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 Закону), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації (пункт 1 розділу І Порядку).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом 1403-VIII.

На виконання вимог ч. 1 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», з метою погашення заборгованості за рішенням суду вказане вище майно окремими лотами передано приватним виконавцем на примусову реалізацію через електронні торги на Державному підприємстві «СЕТАМ», в тому числі і 1/2 частина однокімнатної квартири, загальна площа 19,4 кв.м., житлова площа 12,5 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_2 лот № 463510 (https://setam.net.ua/auction/463549) та 1/2 частина земельної ділянки площею 0,011 га, реєстраційний/кадастровий номер :02:006:1897, місцезнаходження: АДРЕСА_3 лот № 463514 (https://setam.net.ua/auction/463655).

01.03.2021 виконавцем видано акт про проведені електроні торги по майну: 1/2 частина земельної ділянки площею 0,011 га, реєстраційний/ кадастровий номер :02:006:1897, місцезнаходження: АДРЕСА_3 лот № 463514, переможцем якого став ОСОБА_2 .

Також, 09.03.2021 видано ще один акт про проведені електроні торги по майну: 1/2 частина однокімнатної квартири, загальна площа 19,4 кв.м., житлова площа 12,5 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_2 , переможцем якого став також ОСОБА_2 .

Отже, реалізація належного позивачу, як боржнику, майна здійснювалася приватним виконавцем Матвійчук Юлією Володимирівною відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а також Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5.

Щодо реалізації майна окремими лотами, представник третьої особи посилається на те, що, як чинним законодавством чітко визначено поняття житла та його види, а також поняття земельної ділянки. Також існує чіткий розподіл між поняттями «житловий будинок» та «квартира». При цьому, визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку, є приміщення загального користування, засоби комунікації, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Прибудинкова територія, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і відрізняється від поняття присадибна ділянка. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку. Розміри і конфігурація земельної ділянки, на якій розміщений багатоквартирний будинок, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Правила визначення площ та конфігурації земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків визначаються відповідно до державно-будівельних норм. Згідно вимог земельного законодавства громадяни можуть отримати право власності на прибудинкову територію багатоквартирного будинку лише у випадку коли всі власники квартир у житловому будинку одночасно вчинять ряд необхідних юридичних дій, щоб отримати землю під таким будинком у спільну власність. Тобто, не кожен власник квартири багатоквартирного будинку отримує конкретну земельну ділянку, а всі власники квартир у цьому будинку отримують одну ділянку на всіх. Тобто ділянка під будинком одна, і поділу вона не підлягає. Тому отримати її можна лише в спільну власність або спільне користування одночасно. Право на землю під багатоквартирним будинком можуть отримати громадяни через об`єднання співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ). Таким чином, позивачем у даному випадку невірно трактовано принцип єдності/юридичної долі земельної ділянки та нерухомого майна, оскільки квартира не є тим об`єктом нерухомого майна з переходом права власності на який переходить і право власності на землю. Відповідно, квартира і земельна ділянка є самостійними об`єктами нерухомості, окремими об`єктами цивільного обороту, які можуть мати різну юридичну долю. Так, приватний виконавець не несе і не може нести відповідальність за те, яким чином попередній власник отримав у власність земельну ділянку під квартирою, як під індивідуальним житловим будинком.

Також не погоджуються з позицією позивача стосовно нібито суттєвого зменшення вартості спірного майна, з метою комерційної привабливості для його потенційних покупців. Вважають, що даний аргумент підлягає спростуванню, оскільки він не підтверджений належними та допустимими доказами у розумінні цивільного процесуального законодавства і є надуманим, зробленим без ґрунтовних на те підстав. Всупереч вимогам Закону позивачем ніяким чином не підтверджено її ж твердження про взаємозв`язок між діями приватного виконавця та визначенням - зменшенням вартості спірного майна.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.

Представники позивача згідно поданих ними заяв брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, однак у підготовчій частині судового засідання відключились від відеоконференції без повідомлення про причини залишення засідання.

Згідно положень ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Враховуючи такі обставини суд, згідно приписів ч. 6 ст.223 ЦПК України розглядає справу за відсутності учасника справи оскільки якщо такий учасник справи та його представники були належним чином повідомлені про судове засідання.

Представник відповідача Шимановський А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається у позовній заяві, а також не підтверджено її позиції належними та допустимими доказами. Вважає, що виконавцем, у якого на виконанні перебували виконавчі провадження щодо примусового стягнення заборгованості з позивача по справі, при реалізації належного останній майна не було допущено ніяких порушень та не вчинено ніяких дій, пов`язаних з порушенням прав позивача, як власника реалізованого майна. Відповідні частки квартири та земельної ділянки були представлені на аукціоні окремим лотами, оскільки вони є окремими об`єктами і єдність майна у цій ситуації не може бути застосована, оскільки квартира є окремим об`єктом у багатоквартирному будинку. Крім того, вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту при зверненні до суду з позовом про витребування майна від відповідача, оскільки відповідач набув право власності на законних підставах, взявши участь у торгах та запропонувавши найвищу вартість. Після здійснення усіх визначених законом процедур придбання майна на аукціоні добросовісно та на законних підставах набув право власності на частку однокімнатної квартири та частину спірної земельної ділянки. У цьому випадку позивач виступає саме як боржник, у межах виконавчого провадження, а не власник майна, а тому і звернення до суду з цим позовом в порядку ст. 388 ЦК України, тобто як законний власник, яким позивач не є, до добросовісного набувача є невірним способом захисту. Лише непогодження позивача з заниженою на її думку вартістю спірного майна та в зв`язку з цим отриманням виконавцем незначною суми коштів від реалізації належного позивачу майна, не може бути підставою для визнання незаконності відчуження спірного майна при тому, що позивачем, як боржником, не оскаржувалися ні дії державного виконавця у межах виконавчого провадження, ні електронні торги з реалізації майна боржника та звіт про оцінку такого майна. Вважає, що позивач, саме як боржник, мав заявити претензії та оскаржити дії державного виконавця, але цього не вчинив. У зв`язку із зазначеним, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні, заперечував проти задоволення позову. Вважає безпідставним посилання позивача щодо неможливості реалізації майна боржника на електронних торгах різними лотами, оскільки у вказаному випадку ці об`єкти нерухомого майна не є цілим майном. Загалом квартира в багатоквартирному будинку є окремим об`єктом від земельної ділянки, на якій він розташований, і в даному випадку частки у спірному майні як квартири та земельної ділянки не можна розглядати як цілісний об`єкт. Також вважає посилання позивача на занижену під час продажу на торгах ціну лотів (майнових об`єктів, що належали позивачу) безпідставним і таким, що слід розцінювати як її особисту позицію, оскільки іншої ціни під час торгів не заявлялося та будь-яких порушень виконавцем порядку реалізації спірного майна під час проведення торгів не встановлено жодними нормативними документами та не доведено позивачем. У зв`язку з цим просить суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, врахувавши позицію позивача, вислухавши представника відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого повторно Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 23 березня 2019 року змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 27 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7416, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Очеретяною В.В., позивач ОСОБА_8 набула право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_5 . Також, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 133642, виданого 16.05.2007, ОСОБА_8 на підставі рішення Уманської міської ради від 15 березня 2007 року № 6.28-15/5 було передано у власність 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0120 га, за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення земельної ділянки для обслуговування жилого будинку.

У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру сформованого 20.06.2023 за № НВ-023, право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3 , розміром 0,011 га, з кадастровим номером :02:006:1897, було зареєстровано 08.06.2016 за ОСОБА_1 .

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого окружу Черкаської області Матвійчук Ю.В. від 15.12.2020 у виконавчому провадженні № 63916932 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Апеляційним судом Черкаської області 14.02.2013 у справі № 2318/3913/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості по кредитному договору в загальному розмірі 209982,00 грн. та 3282,00 грн. судових витрат, було накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме:

- 1/2 частину двокімнатної квартири, загальна площа 31,3 кв.м, житлова площа 29,0 кв.м, місцезнаходження: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину однокімнатної квартири, загальна площа 19,4 кв.м, житлова площа 12,5 кв.м, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,011 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1897, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,001 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1896, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0144 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1692, місцезнаходження: АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0007 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1691, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

У відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. від 28.12.2020 у виконавчому провадженні № 63916932, було описано та накладено арешт на майно ОСОБА_9 , в тому числі на спірні: 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 19,4 кв.м, житловою площею 12,5 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,011 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1897, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. від 18.01.2021 за № 74 на адресу сторін виконавчого провадження були направлені копії висновків про вартість об`єктів оцінки суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_10 від 15.01.2021 щодо визначення вартості описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_1 , відповідно до яких оціночна вартість 1/2 частини спірної земельної ділянки становить 43670,00 грн., а у відповідності до висновку про вартість об`єкту оцінки, ринкова вартість 1/2 частини спірної житлової квартири становить 3800,00 грн.

Згідно акту про проведені електронні торги, складеного 01.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В., у межах виконавчого провадження № 63916932, 10.02.2021 на сайті ДП «СЕТАМ» був проведений аукціон на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,011 га, реєстровий/кадастровий номер :02:006:1697, місцезнаходження: АДРЕСА_3 . Переможцем проведених електронних торгів визнано ОСОБА_2 , яким 23.02.2021 кошти за вказаний лот були перераховані на відповідний рахунок.

Згідно акту про проведені електронні торги, складеного 09.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В., у межах виконавчого провадження № 63916932, 10.02.2021 на сайті ДП «СЕТАМ» був проведений аукціон на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 , номер оту 463510. Переможцем проведених електронних торгів визнано ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 23.06.2023 за № 336754490, приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черповицькою І.Ю. 07.04.2021 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, номер 509, виданого 07.04.2021.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 22.06.2023 за № 336553974, приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черповицькою І.Ю. 07.04.2021 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,011, кадастровий номер :02:006:1897, розташованої по АДРЕСА_3 . Право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, номер 507, виданого 07.04.2021.

Тобто дійсно, судом достовірно встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. вказані об`єкти були продані окремими лотами, проти чого не заперечували і представник відповідача та представник третьої особи в ході розгляду справи.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що такі дії приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. спричинили суттєве зменшення вартості спірного майна та комерційну привабливість його для потенційних покупців.

При цьому, згідно матеріалів справи, позивачу було достовірно відомо про початок електронних торгів та про вартість спірного майна, яка буде заявлена при проведенні таких торгів.

Згідно статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок продажу майна на прилюдних торгах визначається Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 за № 1301/29431 (далі Порядок).

Відповідно до правового висновку, висловленого ВП ВС у постановах від 21.11.2018 у справі №465/650/16-ц та від 23.01.2019 у справі №522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Водночас, з аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядку вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Організатор електронних торгів пропонує майно для продажу шляхом розміщення інформаційного повідомлення про електронні торги, в якому визначається це майно (пункти 510 розділу ІІІ Порядку). Тим самим організатор визначає одну з умов майбутнього договору купівлі-продажу майно, яке продається організатором. Отже, до початку торгів як продавцю, так і потенційним покупцям (учасникам торгів) відомі всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця.

Учасники електронних торгів висувають свої цінові пропозиції (оферти) щодо укладення договору купівлі-продажу за запропонованими ними цінами шляхом їх подання через вебсайт електронних торгів. Прийняття пропозиції (акцепт) учасника, який запропонував найвищу ціну, здійснюється автоматично засобами системи реалізації майна (пункт 2 розділу V, пункт 1 розділу VIII Порядку).

За наслідками торгів визначаються і покупна ціна (яка запропонована переможцем), і особа покупця (яким є переможець торгів). Отже, моментом укладення договору купівлі-продажу є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту його пропозиції (частина друга статті 638 ЦК України). Протокол електронних торгів підписується організатором (пункт 2 розділу VIII Порядку) і є доказом укладення договору купівлі-продажу продавцем та переможцем торгів за ціною, визначеною у протоколі. Подальше оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Порядком не передбачене.

Укладений на електронних торгах договір купівлі-продажу підлягає виконанню у порядку, визначеному розділом X Порядку. Покупець (переможець електронних торгів) протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно відповідно до пункту 1 розділу X Порядку. Дата, до якої переможець електронних торгів повинен повністю сплатити ціну лота, зазначається також у протоколі (абзац дев`ятий пункту 1 розділу VIII Порядку). Правовою підставою сплати покупцем (переможцем торгів) коштів як покупної ціни за придбане майно є договір купівлі-продажу, укладений на торгах.

Після виконання покупцем (переможцем електронних торгів) свого обов`язку за договором купівлі-продажу, тобто після повного розрахунку за придбане майно, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; приватний виконавець самостійно затверджує акт про проведені електронні торги шляхом його підписання та скріплення печаткою приватного виконавця (пункт 4 розділу X Порядку). Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги. У разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно (пункти 8 та 9 розділу X Порядку).

Такі правові висновки сформульовані у пунктах 42-48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17.

Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом зазначених положень моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі- продажу як окремого документа Порядок не передбачає.

Тому всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця, повинні міститися в інформаційному повідомленні про електронні торги (торги за фіксованою ціною). Зокрема, у такому повідомленні повинна міститися вичерпна інформація про майно, яке продається.

Відповідно до частини другої статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Таким чином, якщо продажу підлягає об`єкт нерухомості, право власності на який відповідно до частини першої статті 377 ЦК України, частини першої статті 120 ЗК України переходить лише разом з правом власності на земельну ділянку, на якій такий об`єкт розташований, то в інформаційному повідомленні про електронні торги повинен бути зазначений кадастровий номер такої земельної ділянки. Невиконання цієї вимоги призводить до правової невизначеності, що призводить до зменшення конкуренції учасників торгів, та може ввести в оману учасників торгів щодо майна, яке продається.

Відповідно до зазначених вимог пунктом 9 розділу ІІІ Порядку встановлено, що якщо реалізації підлягає нежитлове приміщення, в інформації про майно додатково зазначаються, зокрема, відомості про земельну ділянку, на якій розташоване нежитлове приміщення (її правовий режим та розмір), та її кадастровий номер (за наявності).

Якщо ж реалізації підлягає земельна ділянка, то відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Порядку в інформації про майно додатково зазначаються, зокрема, кадастровий номер земельної ділянки та обмеження на використання земельної ділянки (установлені на підставі містобудівних та санітарних норм і правил, включаючи архітектурно-планувальні, технічні, екологічні умови).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника об`єкта нерухомості (постанова ВП ВС від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).

Отже, якщо продажу підлягає земельна ділянка одного власника, на якій розташований об`єкт нерухомості іншого власника (якщо такий продаж не суперечить закону), то в інформаційному повідомленні повинна міститись інформація про таке обмеження на використання земельної ділянки. В інформаційному повідомленні повинна міститись також інформація про інші обмеження на використання земельної ділянки, пов`язані з наявністю прав інших осіб на земельну ділянку (емфітевзис, суперфіцій тощо). Невиконання цієї вимоги також призводить до правової невизначеності, що призводить до зменшення конкуренції учасників торгів, та може ввести в оману учасників торгів щодо майна, яке продається.

У цивільному праві окремо визначаються такі об`єкти права власності, як житловий будинок, садиба, квартира.

Згідно вимог ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Квартирою, у відповідності до ст. 382 ЦК України є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене для придатне для постійного у ньому проживанні.

Беручи до уваги обставини справи та твердження позивача про неможливість відчуження належних їй 1/2 частини квартири та 1/2 частини земельної ділянки окремими лотами при проведенні аукціону, у зв`язку з їх єдністю, суд враховує розбіжності між чітким визначенням таких понять, як «житловий будинок» та «квартира».

Так, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. При цьому, житловий будинок може бути призначений для проживання однієї або декількох сімей (одноквартирний) або складатися з великої кількості квартир (багатоквартирний житловий будинок). Також законодавство не встановлює обмежень розміру житлового будинку, що може перебувати у приватній власності фізичних осіб. Житловий будинок може складатися власне із самого будинку або з будинку та інших приміщень, що забезпечують нормальне проживання в ньому людини (наприклад, гараж, погріб, сарай, відокремлений санвузол тощо). В цьому випадку будинок є головною річчю, а підсобні приміщення розглядаються як невід`ємна частина будинку (приналежність), і в разі його відчуження вони, за загальним правилом, також переходять у власність набувача.

Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, передбачено поділ житлових будинків на житлові будинки квартирного та садибного типу.

Перша категорія житлових будинків поділяється на малоповерхові (1 - 4 поверхи) та багатоповерхові (5 поверхів та вище), які називаються багатоквартирними.

При цьому, багатоквартирними є також малоповерхові будинки блокового типу - так звана килимова забудова.

Житлові будинки садибного типу складаються із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень.

Допоміжними приміщеннями будинків є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо.

Поняття «квартира» згідно ст. 382 ЦК України це об`єкт права власності і квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку, в тому числі малоповерхового будинку зблокованого типу, є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучеогороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Землями багатоквартирних будинків, відповідно до частини 1 статті 42 Земельного кодексу України, є: земля, на якій розміщено житловий будинок; земля, на якій знаходяться будівлі і споруди, що стосуються такого будинку; прибудинкова територія, але поняття «прибудинкова територія» відрізняється від поняття «присадибна ділянка».

Так, пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що прибудинкова територія це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Присадибна ділянка це ділянка землі, що передається у власність громадян для обслуговування житлового будинку (пункт 2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105).

Частинами першою - третьою статті 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри і конфігурація земельної ділянки, на якій розміщений багатоквартирний будинок, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Під «відповідною землевпорядною документацією», розуміється насамперед план земельно-господарського устрою населеного пункту. Проект розподілу територій - це різновид містобудівної документації, «яка розробляється для мікрорайону (кварталу) чи його частини з метою розмежування земельних ділянок».

На даний час Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає збереження дії та можливість використання затверджених раніше проектів розподілу територій (пункт 4 розділу V Закону). Правила визначення площ та конфігурації земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків визначаються відповідно до ДБН Б.2.2-12:2019 Планування і забудова територій, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 квітня 2019 року № 104.

Із положень частини 1 статті 116 Земельного кодексу України випливає, що права на землю можуть отримати як громадяни, так і юридичні особи. Громадяни можуть скористатися таким правом лише у випадку коли всі власники квартир у житловому будинку одночасно вчинять ряд необхідних юридичних дій, щоб отримати землю під таким будинком у спільну власність. Тобто, не кожен власник квартири отримує конкретну земельну ділянку, а всі власники квартир у цьому будинку отримують одну ділянку на всіх (разом із прибудинковою територією) на праві спільної сумісної власності ділянка під будинком одна, і поділу вона не підлягає. Тому отримати її можна лише в спільну власність або спільне користування одночасно.

Право на землю під багатоквартирним будинком можуть отримати громадяни через об`єднання співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ).

Таким чином, позивачем у даному випадку невірно трактовано принцип єдності/юридичної долі земельної ділянки та нерухомого майна, оскільки квартира не є тим об`єктом нерухомого майна з переходом права власності на який переходить і право власності на землю.

Відповідно, квартира і земельна ділянка є самостійними об`єктами нерухомості, окремими об`єктами цивільного обороту, які можуть мати різну юридичну долю.

Отже, в даному випадку, при здійсненні приватним виконавцем виконавчих дій у межах виконавчого провадження, останній не мав враховувати єдність належних позивачу, як попередньому власнику 1/2 частини квартири в багатоквартирному житловому будинку та 1/2 частини земельної ділянки під цим будинком.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, об?єктом судового захисту може бути порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Тому саме порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб?єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

З огляду на положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Позивачем у позовній заяві не обґрунтовано та не доведено, що за результатами продажу виконавцем на відкритих торгах належних їй 1/2 частини квартири та 1/2 частини земельної ділянки окремими лотами, такі об`єкти були придбані відповідачем з порушенням процедури встановленої законом для продажу арештованого майна та за заниженою ціною, меншою ніж якби воно придбавалось одним лотом. Також позовна заява не містить посилання та до неї не додано доказів того, що виручки за продаж спірного майна не вистачило для задоволення вимог стягувача, чи постраждала позивач як боржник, яка отримала менше коштів, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчим провадженням.

Також позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про очевидний та об`єктивний характер порушення її прав чи інтересів у справі, зважаючи на те, що результати торгів непередбачувані, й невідомо, яка саме кількість була б учасників електронних торгів, чи була б ця кількість більшою, чи було б продано в такому випадку об`єкти нерухомого майна, та якщо продані, то за ціну значно вищу, ніж продані наразі.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду від 19.05.2020 у справі від 916/1608/18 суд не бере до уваги, оскільки в цій справі суд звернув увагу, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для забудови, ані іншим чином і не може задати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника об`єкта нерухомості.

Такі висновки не є релевантними по відношенню до даної справи, де предметом розгляду є інші правовідносини та суд не розглядає порушення прав відповідача щодо обмеження його прав як власника землі, так і власника частини нерухомості.

При розгляді позовів суди мають встановити крім іншого і те, чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Особа, яка звертається до суду з позовом, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. У разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача, судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20, від 29.08.2023, від 26.04.2024 у справі № 922/1767/22).

За викладених обставин суд не аналізує доводи третьої особи щодо відсутності порушення при виставленні майна на продаж та його продаж окремими лотами.

Крім того, щодо позиції позивача про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд вказує на те, що відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16,який надалі було підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України щодо неможливості витребування майна від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня2019 року у справі № 592/7963/16-ц (провадження № 61-32603св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18 (провадження № 61-1287св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 295/3225/17 (провадження № 61-14765св20), від 07 травня 2022 року у справі № 640/14276/17 (провадження № 61-14677св21) та інших.

Якщо позивач не був стороною договору-купівлі продажу, укладеного на електронних торгах, і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним і не набув право власності на придбане приміщення, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Для застосування вимоги про витребування майна з чужого володіння немає потреби в оскарженні електронних торгів (відповідного правочину купівлі-продажу), складених на їх підставі протоколу й акта про проведені електронні торги чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу. Питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункти 44, 48).

Позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, що узгоджується з правовими висновками, сформульованими в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52).

Доказів порушення законодавства при проведенні електронних торгів, та доказів порушення при цьому прав і законних інтересів позивача до суду надано не було. Навпаки, позивачці було достеменно відомо про виконавче провадження ВП №63916932 та на її адресу приватним виконавцем Матвійчук Ю.В. перед проведенням торгів було направлено пакет документів із визначенням вартості описаного та арештованого майна позивача. Також у відповідності до актів про проведені електронні торги, копії таких актів були направлені позивачу, як боржнику у виконавчому провадженні. На момент проведення електронних торгів заборгованість позивачем по виконавчим документам погашена не була та сума боргу була позивачу достовірно відома.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 760/13106/16-ц також були висловлені правові висновки про те, що гарантований державою в частині другій статті 388 ЦК України захист цивільних прав та інтересів обумовлюється тим, що покупець (добросовісний набувач) майна на електронних торгах не має можливості перевірити факт законності його перебування у попереднього власника, адже у них між собою відсутні будь-які відносини, а продаж майна організовано державним органом. Ця норма спрямована на захист інтересів добросовісного набувача, який придбав у такому порядку майно, а отже, не допускає можливості витребування його власником за будь-яких умов (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 359/8126/16-ц). З системного аналізу статті 388 ЦК України вбачається, що майно може бути витребувано у особи, яка придбала його у порядку, передбаченому для виконання судових рішень, тільки у випадку визнання прилюдних торгів недійсними.

Враховуючи, що електронні торги з реалізації належного позивачу майна, не визнані недійсними, не оскаржувалися самою позивачкою, суд приходить до висновку про відсутність підстав для витребування майна, яке було реалізовано на таких торгах, на користь позивача в порядку статті 388 ЦК України.

За вказаних обставин суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши вище викладені обставини, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 321, 388 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 04.04.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський