Справа № 702/301/25
Провадження № 2-н/702/15/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

11.04.2025 м. Монастирище

Суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Жежер Ю.М., розглянувши матеріали заяви комунального підприємства «Монастирищенське виробниче управління житлово комунального господарства» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

встановив:

Представник заявника 10.04.2025 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно з резолютивною частиною заяви про видачі судового наказу представник заявника просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Монастирищенське виробниче управління житлово комунального господарства» суму боргу за спожиті житлово комунальні послуги у розмірі 7 997,74 грн за період з 01.03.2024 до 01.03.2025.

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 заборгованість нарахована за період із 01.03.2024 до 01.03.2025.

Згідно з даною випискою нарахування за житлово комунальні послуги боржника ОСОБА_1 здійснено за: централізоване водопостачання, централізоване водовідведення, управління побутовими відходами, абонентського обслуговування, управління б/б.

Разом з тим, до заяви про видачу судового наказу надано такі договори: про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та обслуговування внутрішньобудинкових та прибудинкових мереж від 11.11.2005; про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 10.05.2017; про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 від 27.05.2020; про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 від 01.06.2024.

Однак, договору, який встановлює домовленість про оплату абонентської плати, укладеним ОСОБА_1 до заяви про видачу судового наказу не додано, а умови інших договорів не передбачають обов`язку сплачувати абонентську плату, яка щомісячно нарахована боржнику з березня місяця 2024 року до лютого місяця 2025 року.

Крім цього, представником заявника до заяви про видачу судового наказу додано копії договорів про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення та надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, які укладені 11.11.2005 та 10.05.2017.

Разом з тим, Законом України «Про житлово комунальні послуги» № 2189 VІІІ від 09.11.2017, який набрав чинності 10.12.2017, та який введено в дію 01.05.2019, зокрема, визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам, запроваджено відповідальність за неналежне виконання договору як для виконавців комунальних послуг, так і для споживачів цих послуг.

Враховуючи особливості перехідного періоду, а саме періоду від моменту введення в дію Закону № 2189 VІІІ (01.05.2019) до моменту укладення нових договорів про надання комунальних послуг пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 2189-VII передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону (тобто, до 01.05.2019), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону (тобто, до 01.05.2020). У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Як зазначалось судом вище, представником заявника на підтвердження договірних відносин між підприємством та споживачем ОСОБА_1 надано договори про надання житлово комунальних послуг, укладені в 2005 році та 2017 році, однак договори про надання таких послуг втрачають свою чинність з 02.05.2020.

А тому суд вважає, що представником заявника не надано доказів (договорів), укладених між заявником КП «Монастирищенське виробниче управління житлово комунального господарства» з індивідуальним споживачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , за якими пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості з надання послуги з постачання холодної води і водовідведення за період з 01.03.2024 до 01.03.2025, відповідно до норм діючого законодавства.

У випадках споживання послуг без укладання договору фактично заборгованість утворюється, але її не можна вважати такою, що ґрунтується на правочині, вчиненому у формі, визначеній чинним законодавством. Розмір та підстави виникнення такої заборгованості повинні встановлюватись судом в позовному провадженні.

Враховуючи, що до заяви про видачу судового наказу не додано письмовий договір, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості за період часу із 01.03.2024 до 01.03.2025, укладеного з КП «Монастирищенське виробниче управління житлово комунального господарства» з індивідуальним споживачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , суд вважає, що заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 60 - 166, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

У видачі судового наказу за заявою комунального підприємства «Монастирищенське виробниче управління житлово комунального господарства» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (з дня вручення копії ухвали).

Ухвала суду набирає законної сили після її підписання.

Суддя Юлія ЖЕЖЕР