Справа №461/1352/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року Галицький районний суд м. Львова у складі головуючої судді Павлюк О. В., за участі секретаря судового засідання Гнаткович В. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )

до: Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, )

про: стягнення коштів, сплачених на виконання нікчемного пункту правочину, -

В С Т А Н О В И В :

1. Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

17.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», у якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Ідея банк» на її користь безпідставно сплачену плату за кредитне обслуговування відповідно до кредитного договору № Z62.23967.006569533 від 03.04.2020 у сумі 48496 грн. 42 коп.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.04.2020 сторони уклали кредитний договір № Z62.23967.006569533, за умовами якого Позивачка отримала кредит у розмірі 70531,00 грн. зі сплатою 15% річних, у строк до 03.04.2021.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги зі щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно з діючими Тарифами Банку. Тарифи є невід`ємною частиною вказаного договору та розміщені на веб-сайті.

Загалом Позивачка сплатила за обслуговування кредитної заборгованості за Кредитним договором № Z62.23967.006569533 від 03.04.2020 у сумі 48496 грн. 42 коп.

Позивачка вважає, що п. 1.5. Кредитного договорy є нікчемним, а сплачена плата за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 48496 грн. 42 коп. підлягає поверненню.

Одночасно з позовною заявою Позивачка звернулася до суду з клопотанням, у якому просила витребувати в Акціонерного товариства «Ідея Банк» відомості, чи подавалися ОСОБА_1 будь-які запити та заяви щодо отримання інформації за договір кредиту та страхування № Z62.23967.006569533 у період з 03.04.2020 по 03.03.2022 та у якій кількості.

Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 18.02.2025 відкрив провадження по справі та призначив до судового розгляду, встановивши сторонам строк для подання заяв по суті справи. Також вказаною ухвалою суд задовольнив клопотання Позивачки та витребував в Акціонерного товариства «Ідея Банк» відомості, чи подавалися ОСОБА_1 будь-які запити та заяви щодо отримання інформації за договір кредиту та страхування № Z62.23967.006569533 у період з 03.04.2020 по 03.03.2022 та у якій кількості.

На виконання ухвали суду, АТ «Ідея Банк» повідомило, що ОСОБА_1 не подавала будь-які запити та заяви щодо отримання інформації про договір кредиту та страхування № Z62.23967.006569533 у період з 03.04.2020 по 03.03.2022, на підтвердження чого долучили витяг зі СЕДУ АТ «Ідея Банк» (а. с. 48-49).

Позивачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити.

Суд вжив передбачені цивільним процесуальним законодавством заходи для повідомлення Відповідача та створив умови для реалізації принципу змагальності сторін.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скерував, а тому суд, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті з ухваленням заочного рішення. При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування, висновки суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов до такого висновку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).

Суд встановив, що також стверджується матеріалами справи, що 03.04.2020 сторони уклали кредитний договір № Z62.23967.006569533, за умовами якого Позивачка отримала кредит у розмірі 70531,00 грн. зі сплатою 15% річних, у строк до 03.04.2021 (а. с. 10).

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору, під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги зі щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно з діючими Тарифами Банку. Тарифи є невід`ємною частиною вказаного договору та розміщені на веб-сайті.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під часу кладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього тощо).

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

З наведених підстав незаконною є встановлення винагороди за обслуговування кредиту, що за своїм змістом передбачає компенсацію за рахунок позичальника дій банку, які він здійснює на свою користь і які супроводжують кредит.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення і у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17 (провадження № 61-21827св18).

За наведених обставин суд приходить до висновку про нікчемність пункту 1.5 Кредитного договору.

Як вбачається з виписки по рахунку НОМЕР_2 (а. с. 28-34), а також копій квитанцій (а. с. 13-27), Позивачка здійснила погашення кредиту у розмірі 86130,00 грн, з яких 48496,42 грн Відповідач зарахував у якості комісійної винагороди за обслуговування кредиту.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь позивачки комісії у розмірі 48496,42 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282, 351-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) безпідставно сплачену плату за кредитне обслуговування згідно з кредитним договором № Z62.23967.006569533 від 03.04.2020 у сумі 48496 (сорок вісім тисяч чотириста дев`яносто шість) грн. 42 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча сімдесят двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ольга ПАВЛЮК