Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2025 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого-судді Репушевської О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Рябощук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Криве Озеро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №479/1335/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у ч а с н и к и с п р а в и :

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова

компанія "Європейська агенція з повернення боргів",

представник позивача Кудіна А.В., за довіреністю від 07 грудня 2023 року,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача адвокат Споришев М.О., за ордером серія ВН №1422607, виданого 19 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" в особі представника звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 78867,25 грн., яка складається з заборгованості: - за Кредитним договором №783009130 в розмірі 29 389,75 грн., з яких: - 13 672,05 грн. - сума заборгованості по основному боргу; - 15 717,70 грн. - сума заборгованості по відсоткам; - за Договором позики № в розмірі 38 227,50 грн., з яких: - 3 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 35 227,50 грн. - сума заборгованості за відсотками; - за Кредитним договором №16745-06/2021 в розмірі 11 250,00 грн., з яких: - 3 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8 250,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, з підстав вказаних у позовній заяві. Крім того, просила стягнути понесені судові витрати.

07 квітня 2025 року від відповідача надійшов відзив, він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, вказаних у ньому. Крім того, від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Представник ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" в судове засідання не з`явилась, згідно заяви просила справу розглянути по суті у її відсутність, задовольнивши заявлений позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, вказаних у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України "Позика", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Судом встановлено, що 16 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 , в електронній формі укладено договір №783009130, відповідно до умов якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на112 днів, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених в цьому Договорі (а.с.10-13).

При цьому, у позовній заяві позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №783009130, оскільки на підставі договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс", яке в свою чергу на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року) стало правонаступником первісного кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога".

Однак, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження факту укладення 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" Договору факторингу №28/1118-01, стороною позивача належним чином виготовлену копію вказаного договору суду не надано, а надано лише копію підписаної від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога", як клієнта, та Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс", як фактора, Додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в якій зазначено, що сторони дійшли згоди викласти текст Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у новій редакції (а.с.15-17).

Більш того, позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження того, що відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до цього договору) Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" свої права вимоги саме за кредитним договором №783009130 від 28 червня 2021 року, в якому боржником є ОСОБА_1 ..

Будь-яких Реєстрів прав вимоги до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факту відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" Товариству з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" своїх прав вимоги за кредитним договором №783009130 від 16 червня 2021 року, в якому боржником є ОСОБА_1 ..

Крім того, 22 червня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФІНАНС" укладено Договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 та отримання кредиту згідно та Заявки-анкети №369378 від 22 червня 2021 року, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "ІНФІНАНС" надає відповідачу кредит в розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на користування кредитом 14 днів, строк дії договору 3 роки, зі сплатою процентів у розмірі 638,75% річних від суми кредиту в розрахунку 1,75% на добу, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с.27-30).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов отримання фінансових кредитів ТОВ "ІНФІНАНС" розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила надання споживчих кредитів неодноразово змінювалися самим позивачем у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Правил надання споживчих кредитів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила надання споживчих кредитів, наданий позивачем витяг з Правил надання споживчих кредитів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між позивачем та фізичною особою - споживачем кредитних послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у справі №1-12/2013, за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ОСОБА_1 , ТОВ "ІНФІНАНС" дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими кредитор.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

До того ж, сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності такої заборгованості.

Крім того, 25 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Договір про надання фінансового кредиту №16745-06/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Фінансова компанія "ІНВЕСТРУМ" надає відповідачу кредит в розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 20 днів, тобто до 14 липня 2021 року, зі сплатою процентів у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с.40-42).

18 січня 2022 року між ТОВ "ІНВЕСТРУМ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу №18012022, відповідно до умов якого право грошової вимоги, згідно реєстру боржників, перейшло до ТОВ "ЄАПБ".

Однак, до позовної заяви не додано Форми Реєстрів боржників, вказаної у договорі факторингу №18012022 від 18 січня 2022 року, та доказів, які б підтверджували отримання коштів ОСОБА_1 від ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ".

При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

При цьому, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У частині 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

Отже, факт набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами №783009130, №/1, №16745-06/2021, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 , не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки не доведений позивачем.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 78867,25 грн. задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст.525, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст.13, 81, 141, 263, 265, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено - 07 квітня 2025 року.

Суддя :