Справа № 196/135/25
№ провадження 2/196/179/2025
09 квітня 2025 року с-ще Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді:? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? Костюкова Д.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Дорошенко В.В., ? ? ? ?
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в с-щі Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку нерухомості у спільній сумісній власності подружжя, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку нерухомості у спільній сумісній власності подружжя.
В обґрунтування позову посилається на те, що за час спільного життя з відповідачем ОСОБА_2 , у період перебування з ним у шлюбі з 24 грудня 1999 року по 19 листопада 2024 року, 14 грудня 2020 року ними було придбано житловий будинок та земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за їхньою спільною згодою та за спільні кошти.
За домовленістю, нерухомість була зареєстрована на ім`я відповідача.
Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43.1 кв.м., житловою площею 26.5 кв.м., літня кухня, гараж, сарай, погріб, колодязь, придбано ними за 44 000.00 грн.
Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений 14 грудня 2020 року, зареєстровано в реєстрі за №1257, посвідчений приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В.
Згідно звіту про оцінку ринкової вартості нерухомості: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 43,1 кв. м., житловою площею 26.5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , наданого ТОВ "Всеукраїнська оціночна компанія" становить 440 384.00 грн., дата оцінки 13.01.2025 р.
Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено 14 грудня 2020 року, посвідчено приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В., зареєстровано в реєстрі за №1258.
Експертна грошова оцінка земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0.1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана ТОВ "Всеукраїнська оціночна компанія", становить 178 207.00 грн, дата оцінки 13.01.2025 р.
14 грудня 2020 року ними було придбано майна на суму 618 591.00 грн.
Вказане майно є їхнім спільним майном з відповідачем, частки в якому є рівними, тому кожному з них має належати на праві власності по 1/2 частки за кожним.
Тому вважає, що є законні підстави визнати вказане майно спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею, в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя, право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку та земельної ділянки, вартість у сукупності якої складає 309 209.50 грн. ( 618 591.00 грн.).
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2025 р. ? відкрито провадження по вказаній справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання (а.с.78).
Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі тапросила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Частиною 4 статті 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, судом встановлено, що позивачка з відповідачем з 24 грудня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 24.12.1999р. (а.с.5).
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19.11.2024 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.6).

За час спільного подружнього життя відповідачем ОСОБА_2 за згодою позивачки ОСОБА_1 було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. 14.12.2020 р., зареєстровано в реєстрі за №1257 (а.с.7). Згідно правовстановлюючого документу та технічного паспорту об`єкт складається з : А-1 житловий будинок, матеріал стін - саман обкладений плиткою, загальна площа складає 43.1 кв.м., житлова площа - 26.5 кв.м., Б-1 літня кухня; Г-1 гараж; Д-1 сарай; З-1 погріб; №1 колодязь. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що відчужується, знаходиться на земельній ділянці площею 0,15 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) (а.с.7).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, №236817435 від 14.12.2020 р., житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2020 року, відповідачем ОСОБА_2 за загодою позивачки ОСОБА_1 було придбано земельну ділянку розміром 0,15 га, кадастровий номер :03:012:0001, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В., зареєстровано в реєстрі за №1258 (а.с.9).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, №236819952 від 14.12.2020 р., земельна ділянка, кадастровий номер :03:012:0001, площею, 0,15 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , ринкова вартість об`єкту оцінки - земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:03:012:0001, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1500 га. становить 178 207.00 грн (а.с. 14-34).

Згідно звіту про оцінку ринкової вартості нерухомості: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 26.5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , ринкова вартість становить 440 384.00 грн. (а.с. 42-62).

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України.

Отже, факт придбання вказаного житлового будинку та земельної ділянки в період перебування сторін у шлюбі не оспорюється відповідачем, тому суд вважає, що спірний житловий будинок та земельна ділянка відповідно до ст. 60 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

Також, між сторонами не досягнуто домовленості щодо поділу спільного майна.

Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідач позов визнав і таке визнання позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, а тому суд приймає визнання позову відповідачем, що відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, є підставою для його задоволення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та те, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, на якій розташований спріний будинок, розділити спільний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку на дві рівні частини, визнавши за кожним право власності на нерухоме майно 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частину земельної ділянки. Право спільної сумісної власності подружжя на вказане нерухоме майно припинити.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про про визнання права власності на 1/2 частку нерухомості у спільній сумісній власності подружжя є обґрунтованими, законними та доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідачем визнано позов, то 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем при пред`явленні позову у розмірі 1 546.48 грн. підлягають їй поверненню з державного бюджету. Інша половина суми сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69-71 СК України, ст.ст. ст. 141-142, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку нерухомості у спільній сумісній власності подружжя -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0.1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:012:0001 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0.1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:012:0001 за адресою: АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0.1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:012:0001 за адресою: АДРЕСА_1 , припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, що складає 1 546.48 грн.

Повернути через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , 50% судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 167524231 від 29.01.2025 р., що складає 1 546.48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Індустріальним РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області 23.03.2000 р., РНОКПП- НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 09 квітня 2025 року.

Суддя: ? ? ? ? ? ? ? Д.Г. Костюков