Справа № 462/9788/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Боровкова Д.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 101683734 від 12 березня 2021 року в розмірі 32200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн; заборгованість за відсотками 32200,00 грн за період з 13 березня 2021 року по 10 червня 2021 року

Свої вимоги мотивує тим, що 12 березня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 101683734 від 12 березня 2021 року, відповідно до умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 7000 грн, строком на 30 днів, термін повернення кредиту 11 квітня 2021 року, зі сплатою комісії 4200,00 грн. в грошовому виразі та 730,00 відсотків річних у процентному значені, стандартна (базова) процентна ставка - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а 23 червня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір відступлення прав вимоги № 03Т, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заборгованість в добровільному порядку погашати не бажає. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

04 лютого 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.

Представник відповідача адвокат Підодвірний Т.І. подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив, мотивуючи це тим, що позивач не надав докази того, що відповідачем від ТОВ «МІЛОАН» були отриманні будь-які кредитні кошти. Крім цього, позивач неправомірно нарахував заборгованість за відсотками після закінчення строку дії кредитного договору. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені позову відмовити /а.с.58-63/.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій позов підтримав, зазначивши, що розрахунок заборгованості проведений відповідно до первинних документів, які були надані первісним кредитором. Крім цього, відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, що свідчить про те, що строк договору був продовжений /а.с.77-87/.

Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 12 березня 2021 року ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» подав анкету-заяву на кредит № 101683734 /а.с.10/.

Між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 101683734 від 12 березня 2021 року, відповідно до умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 7000 грн, строком на 30 днів, термін повернення кредиту 11 квітня 2021 року, зі сплатою комісії 4200,00 грн. в грошовому виразі та 730,00 відсотків річних у процентному значені, стандартна (базова) процентна ставка - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом /а.с.26-31/.

Відповідно до підпункту 2.2.2. кредитного договору нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюються з дати наступної за днем кредиту по дату завершення строку (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.

ТОВ «МІЛОАН» повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором та надало йому кредит в сумі 7000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на Картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 25940765 від 12 березня 2021 року /а.с.33/.

23 червня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір відступлення прав вимоги № 03Т, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» передає (відступає) ТОВ «МІЛОАН» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджі Фінанс» приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимог /а.с.15-19/.

Відповідно до витягу від 09 грудня 2024 року з додатку до договору факторингу № 03Т від 23 червня 2021 року, ТОВ «Діджі Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 101683734 від 12 березня 2021 року у розмірі 32200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн; заборгованість за відсотками 25200,00 грн /а.с.12/.

Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі № 101683734 від 12 березня 2021 року направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «Діджи Фінанс» зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по вказаному кредитному договору /а.с.37/.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитом складає 32200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн; заборгованість за відсотками 32200,00 грн за період з 13 березня 2021 року по 10 червня 2021 року /а.с.13/.

Відповідач не визнає суму заборгованості за вказаним кредитним договором, заперечуючи факт отримання ним коштів від ТОВ «МІЛОАН» за кредитним договором № 101683734 від 12 березня 2021 року, а також, не погоджуються з розміром заборгованості за відсотками, мотивуючи це тим, що вказана заборгованість утворилася після закінчення строку дії кредитного договору.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статі 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

12 березня 2021 року ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створив та заповнив анкету-заяву на кредит № 101683734, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи.

Суд вважає, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору. При цьому, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що його анкетні дані в незаконний спосіб могли бути використані іншою особою.

Анкета-заява на кредит також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, перевірку у базі кредитних історій, обробку, підписання договору.

Отже, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним у заяві номер телефону одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав для підтвердження підписання договору.

Тобто, відповідач, як позичальник шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б спростували створення відповідачем особистого кабінету на сайті ТОВ «МІЛОАН», приналежність засобів зв`язку, які використовувались як ТОВ «МІЛОАН», так і відповідачем при укладенні договору, іншій особі ніж відповідач, а також як укладення самого договору, так і отримання ним коштів за таким на вказаний картковий рахунок (приналежність такого не відповідачу, а іншій особі, відповідачем не доведено).

За наведеного, суд приходить до висновку, що факт підписання договору про споживчий кредит № 101683734 від 12 березня 2021 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 є доведеним.

На підтвердження своїх зобов`язань позивачем надано платіжне доручення 25940765 від 12 березня 2021 року, згідно з яким ТОВ «МІЛОАН» перерахувало ОСОБА_1 7000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 .

З виписки за договором № б/н за період 12 березня 2021 року по 19 березня 2021 року, виданою 14 березня 2025 року АТ КБ «Приватбанк», убачається, що ОСОБА_1 на його рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у вказаному банку 12 березня 2021 року було переказано 7000,00 грн. за допомогою LiqPay /а.с.100,101/.

Таким чином, вказаним доказами підтверджується отримання ОСОБА_1 12 березня 2021 року від ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів в розмірі 7000,00 грн., а відтак твердження відповідача про неотримання ним вказаних кредитних коштів є неспроможними та не беруться судом до уваги.

Щодо переходу права вимоги від ТзОВ ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «Діджі Фінанс» до боржника ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Так, відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З урахуванням приписів статті 517 ЦК України, доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення. Договір про відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (частина 1 статті 517 ЦК України).

23 червня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір відступлення прав вимоги № 03Т, зокрема за кредитним договором № 101683734 від 12 березня 2021 року.

Відповідно до Витягу з додатку до договору факторингу №03Т від 23 червня 2021 року, ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 32200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн; заборгованість за відсотками 25200,00 грн.

Отже, матеріали справи містять належні докази на підтвердження переходу до позивача права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 101683734 від 12 березня 2021 року.

Щодо строку дії договору про споживчий кредит № 101683734 від 12 березня 2021 року та щодо права кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом після 11 квітня 2021 року.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами, ТОВ «Діджи Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит у розмірі 32200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн; заборгованість за відсотками 25200,00 грн.

Згідно пунктом 1.1. кредитного договору № 101683734 від 12 березня 2021 року Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00грн. Згідно з пунктом 1.3. кредитного договору кредит надається строком на310 днів з 12 березня 2021 року. Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 11 квітня 2021 року.

Відповідно до підпункту 1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом: 4200,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

У пункті 2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах.

Підпунктом 2.3.1.2 кредитного договору передбачено, що продовження строку кредитування на стандартних умовах відбувається у разі, якщо після завершення строку кредитування позичальник продовжує користуватися кредитними коштами. Такий строк користування кредитом сторони визначили тривалістю шістдесят днів.

Таким чином, у пункті 2.3. сторонами погоджено максимальний строк користування кредитом 60 днів після спливу раніше визначеного строку кредитування (11 квітня 2021 року), тобто нарахування процентів за цей період є платою позичальника за правомірне користування кредитними коштами.

З огляду на наведене, твердження відповідача та його представника, що строк дії кредитного договору закінчився 12 квітня 2021 року є неспроможними та не беруться до уваги.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що кредитор правомірно нараховував відсотки за користування кредитом після 11 квітня 2021 року, оскільки дія кредитного договору була пролонгована по 10 червня 2021 року, а відтак розмір заборгованості за відсотками на суму 25200,00 грн. ніяким чином відповідачем неспростований.

Висновки суду у справі.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги є підставними, а відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі, і тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 32200,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн; заборгованість за відсотками 32200,00 грн за період з 13 березня 2021 року по 10 червня 2021 року.

Щодо розподілу судових витрат.

Судові витрати у справі складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн /а.с.36/ та 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується договором № 42649746 від 01 серпня 2024 року про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Стародуб І.В. /а.с.23-25/, актом виконаних робіт від 30 вересня 2024 року /а.с.9/.

Обґрунтованих доводів щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу відповідачем не наведено.

Керуючись положеннями статті 141 ЦПК України, суд, враховуючи, що позовні вимоги задоволенні у повному обсязі, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн судового збору та 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 32200 гривень 00 коп. заборгованості за кредитним договором; 2422 гривні 40 коп. судового збору та 6000 гривень 00 коп. витрат на правничу допомогу. Всього стягнути - 40622 (сорок тисяч шістсот двадцять дві) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_3 ).

Суддя:

Оригінал рішення.