Справа № 380/2999/21 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б. М
Провадження № 22-ц/811/3148/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок втрати військового майна,

встановив:

19.02.2021 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.211-219 т.1), просила стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану державі внаслідок втрати військового майна, в розмірі, що відповідає їхнім часткам у спадщині після смерті ОСОБА_5 , а саме: з ОСОБА_2 в розмірі 65767 грн. 91 коп.; з ОСОБА_3 в розмірі 32883 грн. 95 коп.; з ОСОБА_4 в розмірі 32883 грн. 95 коп., що в загальному становить 131535 грн. 81 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, прапорщик ОСОБА_5 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2018 року №188, перебував на посаді командира взводу забезпечення третього гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . Під час здачі прапорщиком ОСОБА_5 зазначеної вище посади була виявлена недостача військового майна.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.03.2019 року №265 було призначено службове розслідування, підсумки результатів якого викладені в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.05.2019 року №380.

Відповідно до п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.05.2019 року №380, притягнуто прапорщика ОСОБА_5 , командира взводу забезпечення третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , до матеріальної відповідальності за недостачу матеріальних засобів взводу забезпечення третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 та стягнуто з нього 165443 грн. 23 коп.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.06.2019 року №121, прапорщика ОСОБА_5 , відповідно до пп.«д» (у зв`язку з службовою невідповідністю) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На момент звільнення прапорщика ОСОБА_5 , згідно Книги обліку стягнень та нарахувань, було стягнуто 21920 грн. 47 коп.

Сума збитків, завданих державі прапорщиком ОСОБА_5 за втрачене майно військової частини НОМЕР_1 , яка залишилась невідшкодованою, становить 131535 грн. 81 коп.

При цьому, позивач зазначає, що згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Силах України на праві оперативного управління (ч.1 ст.3 Закону).

Військова частина НОМЕР_1 є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України, включена до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, перебуває на утриманні бюджету, володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею майном відповідно до його цільового та функціонального призначення.

Отже, прапорщик ОСОБА_5 , як колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , зобов`язаний був відшкодувати завдані державі збитки, внаслідок втрати ним майна військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 131535 грн. 81 коп., проте, у липні 2019 року він помер, тому невиконане ним за життя зобов`язання по відшкодуванню майнової шкоди на вказану суму перейшло до його спадкоємців: дружини ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі, що відповідає їхнім часткам у спадковому майні, що залишилось після смерті ОСОБА_5 і яке вони успадкували відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.07.2020 року: ОСОБА_2 1/2 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/4, в межах вартості спадкового майна квартири АДРЕСА_1 , про яке військовій частині стало відомо 26.11.2020 року від дружини померлого ОСОБА_5 ОСОБА_2 .

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач військова частина НОМЕР_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що військова частина НОМЕР_1 повністю дотрималась вимог Положення щодо порядку призначення та проведення розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб та притягнення їх до матеріальної відповідальності, також, доведено наявність усіх необхідних умов для відповідальності за статтею 1166 ЦК України, що, в свою чергу, свідчить про виникнення у ОСОБА_5 безумовного обов`язку на відшкодування суми завданих державі збитків внаслідок втрати ним майна військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 131535 грн. 81 коп.

Зауважує, що суд першої інстанції неправильно визначився із підставою виникнення зобов`язання, боржником у якому є ОСОБА_5 , оскільки зобов`язання з відшкодування шкоди ОСОБА_5 виникло не у зв`язку з прийняттям наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.05.2019 року №380, а у зв`язку із самим фактом заподіяння шкоди.

Наголошує, що факт відсутності підпису ОСОБА_5 на наказі про притягнення до матеріальної відповідальності не може свідчити про те, що у нього не виник обов`язок по відшкодуванню шкоди, оскільки ця обставина жодним чином не спростовує достовірності обставин щодо заподіяння шкоди.

Зазначає, що в матеріалах справи знаходиться Акт службового розслідування, до якого долучені письмові пояснення прапорщика ОСОБА_5 , в яких він особисто зазначає, що: «При здачі посади командира взводу забезпечення військової частини НОМЕР_1 було виявлено нестачу...... Місце знаходження втраченого майна йому не відоме..... Зобов`язуюсь відшкодувати нестачу у встановленому законом порядку.....».

Додає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.05.2019 року №380 про притягнення прапорщика ОСОБА_5 до матеріальної відповідальності не оскаржувався ні ОСОБА_5 , ні його спадкоємцями, а відтак, є чинним через не спростування презумпції його правомірності.

Звертає увагу, що під час розгляду справи за правилами адміністративного судочинства, відповідачкою ОСОБА_2 визнавався факт існування обов`язку ОСОБА_5 по відшкодуванню завданої державі майнової шкоди, що підтверджується доказами, які знаходиться в матеріалах справи.

Позивач вважає, що при вирішенні даного спору суд не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і не дав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

В судове засідання 01 квітня 2025 року відповідачі повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 10 квітня 2025 року о 12:30 год.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 24.04.2015 року №94, прапорщика ОСОБА_5 з 24.04.2015 року зараховано до списків особового складу даної військової частини на всі види забезпечення і визнано таким, що з 24.04.2015 року справи та посаду водія-машиніста заправної машини автомобільного відділення автомобільного взводу пального та мастильних матеріалів роти матеріального забезпечення прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.05.2017 №116, прапорщика ОСОБА_5 з 26.05.2017 року призначено на посаду начальника складу взводу забезпечення роти матеріального забезпечення даної військової частини.

Відповідно до спільної директиви МО України та ГШ ЗС України від 26.04.2017 року №Д-322/1/15дск, директиви командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.04.2017 року №Д-6дск та розпорядження начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 31.05.2017 року №501/4/1/755, військова частина польова пошта НОМЕР_2 з 01.07.2017 року перейшла на умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 ».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2018 року №188, прапорщика ОСОБА_5 , начальника складу взводу забезпечення роти матеріального забезпечення, призначено на посаду командира взводу забезпечення третього гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

На підставі рапорту командира третього артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2019 року №2544, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.03.2019 року №265 призначено службове розслідування по факту недостачі військового майна.

29.05.2019 року видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №380 «Про результати службового розслідування по факту недостачі ЗІП та приладдя, вказаного в Акті прийому та актах Додаток №6 на ОВТ».

Встановлено, що сума завданих державі збитків внаслідок втрати прапорщиком ОСОБА_5 військового майна, з урахуванням кратності, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 №880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості», становить 165443 грн. 23 коп.

Відповідно до пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.05.2019 №380, за нестачу матеріальних засобів взводу забезпечення 3 артилерійського дивізіону, виявлених під час здачі посади, прапорщика ОСОБА_5 притягнуто до матеріальної відповідальності та стягнуто 165443 грн. 23 коп.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2019 року №121, прапорщика ОСОБА_5 відповідно до пп. «д» (у зв`язку із службовою невідповідністю) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На момент звільнення прапорщика ОСОБА_5 , згідно Книги обліку стягнень та нарахувань, було стягнуто 21920 грн. 47 коп.

На час звернення позивача із вказаним позовом до суду, сума збитків, завданих державі прапорщиком ОСОБА_5 за втрачене ним майно військової частини, складає 131535 грн. 81 коп.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 09.07.2020 року державним нотаріусом Бродівської державної нотаріальної контори Парфенюк О.В., спадкоємцями ОСОБА_5 , 1965 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є: його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до 1/4 частки, його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до 1/4 частки, та його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до 1/2 частки, в тому числі з урахуванням 1/4 частки, від якої відмовилась мати спадкодавця ОСОБА_6 .

Відмовляючи у задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із заподіянням шкоди у виді нестачі матеріальних засобів, у військової частини НОМЕР_1 виникло право вимоги до спадкоємців ОСОБА_7 по відшкодуванню шкоди, яка була заподіяна ОСОБА_7 . В той же час, суд вважав, що у ОСОБА_7 міг виникнути обов`язок відшкодувати шкоду військовій частині лише після того, як в порядку п.23 Положення до його відома був би доведений відповідний наказ про притягнення його до матеріальної відповідальності із зазначенням розміру суми, що підлягала стягненню, і ОСОБА_7 з таким наказом погодився (не оскаржив би його).

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами, організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закон України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Відповідно до ст.ст.1, 3, 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

У порядку, передбаченому частиною першою цієї статті (4), ведеться облік майна, закріпленого за підпорядкованими військовими частинами, у службах забезпечення органів військового управління, органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, на які покладаються завдання щодо забезпечення військових частин майном відповідно до затверджених норм та організації його ефективного використання.

Списання військового майна за актами технічного стану та інспекторськими посвідченнями провадиться командирами військових частин і посадовими особами органів військового управління відповідно до їх компетенції в порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Згідно зі статтею 5 цього Закону, для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про результати інвентаризації за минулий рік Міністерство оборони України надсилає до Кабінету Міністрів України у першому кварталі поточного року.

Відповідно до статті 7 Закону, особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР, із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 21.12.2000 року №2171-III, яке було чинним на час притягнення ОСОБА_5 до відповідальності (29.05.2019 року).

Згідно з п.2 Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Відповідно до п.3 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Пунктом 4 Положення передбачено, що відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані, діями яких заподіяно шкоду державі, можуть добровільно відшкодувати її повністю або частково (п.6 Положення).

Згідно з п.7 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Відповідно до п.8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Згідно з п.13 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Пунктом 23 Положення передбачено, що командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи із зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин. Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Відповідно до ст.326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина друга статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини заподіювача шкоди, а саме: особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Це означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатись винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

За обставинами даної справи, вину ОСОБА_5 у нестачі військового майна та обов`язок відшкодувати майнову шкоду встановлено наказом військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2019 року №380, тобто за життя ОСОБА_5 та під час перебування останнього на військовій службі, до його звільнення з військової служби 05.06.2019 року.

Більше того, ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненому та покладені на нього законом обов`язки по відшкодуванню майнової шкоди за наслідками виявленої нестачі військового майна, що підтверджено власноручно написаними ним письмовими поясненнями та частковим відшкодуванням ним завданої шкоди, про що зазначалось вище.

За наведених обставин, сама по собі відсутність підпису ОСОБА_5 про ознайомлення з наказом від 29.05.2019 року №380 не може свідчити про те, що у ОСОБА_5 не виникло обов`язку по відшкодуванню заподіяної ним шкоди.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.05.2019 року №380 є розпорядчим актом, яким ОСОБА_5 притягнуто до матеріальної відповідальності після встановлення факту заподіяння шкоди та доведеності наявності передумов для притягнення його до матеріальної відповідальності.

Цей наказ є чинним і не оскаржувався у встановленому законом порядку ні самим ОСОБА_5 , ні його спадкоємцями.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що на ОСОБА_5 був покладений обов`язок відшкодувати завдану майнову шкоду, яка ним була заподіяна та ним особисто визнавалась.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За положеннями статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З матеріалів справи встановлено, що військова частина НОМЕР_1 дізналась про смерть ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , після того, як 25.09.2020 року ОСОБА_2 звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про проведення індексації грошового забезпечення її чоловіка за період з січня 2016 по березень 2018 року. До заяви ОСОБА_2 долучила копії свідоцтва про шлюб, свідоцтва про смерть ОСОБА_5 та свідоцтва про право на спадщину за законом.

Після цього, 19.02.2021 року, з дотриманням шестимісячного строку, від дня, коли військова частина НОМЕР_1 дізналась про прийняття спадщини та одержання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину за законом, військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до спадкоємців про стягнення майнової шкоди, завданої спадкодавцем державі внаслідок втрати військового майна.

Частиною першою статті 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Враховуючи розмір часток кожного з відповідачів у спадщині, яку вони прийняли після смерті ОСОБА_7 , а саме: ОСОБА_2 1/2, ОСОБА_3 1/4, ОСОБА_4 1/4, вимога позивача про стягнення майнової шкоди у відповідності до розміру часток кожного із них: 65767 грн. 91 коп., 32883 грн. 95 коп. та 32883 грн. 95 коп., але в межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину, є законною та обґрунтованою.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог військової частини НОМЕР_1 в повному обсязі з наведених вище мотивів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з відповідачів, пропорційно до їхніх часток, підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2102 грн. та судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2724 грн., що сумарно становить 4826 грн., а саме: з ОСОБА_2 2413 грн., ОСОБА_3 1206 грн. 50 коп. та ОСОБА_4 1206 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ухвалив:

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду, завдану державі внаслідок втрати військового майна, в розмірі 65767 гривень 91 копійки, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду, завдану державі внаслідок втрати військового майна, в розмірі 32883 гривень 95 копійок, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь військової частини НОМЕР_1 майнову шкоду, завдану державі внаслідок втрати військового майна, в розмірі 32883 гривень 95 копійок, в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2413 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1206 гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1206 гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 10 квітня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич