Справа № 524/397/23
Провадження № 2-др/524/17/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого - судді Алексашиної Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Антибури І.О.,

представника заявника адвоката Ульянової Ю.А.,

представника ВДВС Барти К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Автозаводського ВДВС міста Кременчука, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19 березня 2025 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Автозаводського ВДВС міста Кременчука.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Терещенка Євгенія Вадимовича щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою від 10.07.2023 року у виконавчому провадженні №72212312 щодо примусового виконання виконавчого листа №524/397/23, виданого 23.06.2023 року Автозаводським районним судом м.Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина.

Зобов`язано державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Терещенка Євгенія Вадимовича винести постанову про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного постановою від 10.07.2023 року у виконавчому провадженні №72212312 щодо примусового виконання виконавчого листа №524/397/23, виданого 23.06.2023 року Автозаводським районним судом м.Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина.

20.03.2025 року, тобто з дотриманням строку передбаченого ч.8 ст.141 ЦПК України, представником скаржника адвокатом Ульяновою Ю.А. подано заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій вона прохає ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат на надання правничої допомоги в сумі 8000 грн., які поніс ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом скарги.

Від Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Посилається на те, що у наданих позивачем документах відсутній порядок розрахунку за надану правничу допомогу, розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру). Також, відділ ДВС посилається на те, що позивач не надав детального опису наданих робіт (послуг). Зазначає про необхідність виходити з критеріїв реальності та співмірності адвокатських витрат, встановлення їх дійсності та необхідності, а враховуючи те, що адвокатом подано типову скаргу, відділ не вбачає підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Представник скаржника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала.

Представник ВДВС у судовому засіданні наполягала на зменшенні витрат на правничу допомогу, вказавши на їх не співмірність. Крім того, зауважила на відсутність деталізованого опису виконаних робіт з надавання правничої допомоги.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, подану скаржником заяву та докази в її обґрунтування, клопотання ВДВС про зменшення судових витрат, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданої заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 наведено висновки, згідно яких склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Охріменко Є.І. на підтвердження понесених ним витрат додав акт про надані послуги з правничої допомоги від 20.03.2025 року.

Згідно акту на виконання договору представник вивчив документи та обставини справи, підготував та направив клопотання до виконавчої служби про скасування арешту, склав та подав до суду скаргу на бездіяльність державного виконавця, здійснив представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції. Сукупно вартість наданих послуг встановлено у розмірі 8000 грн.

Крім того, одночасно зі скаргою скаржник ОСОБА_1 надав копію договору від 03.02.2025 року про надання правничої допомоги, укладеного з адвокатами Ульяновою Ю.А. та ОСОБА_3 . У вказаному договорі зазначено ціну послуг 8000 грн.

Щодо посилання представника ВДВС на відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд зауважує, що Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що подана скарга на бездіяльність державного виконавця Автозаводського ВДВС міста Кременчука не представляє значної складності, є доволі типовою, не потребує розв`язання складних питань правозастосування та значних витрат часу. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правову допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 , з 8000 грн. до 2000 грн.

Оскільки питання щодо стягнення з відділу ДВС витрат на професійну правничу допомогу під час постановлення ухвали 19 березня 2025 року судом не вирішено, заява про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.133, 134, 137, 141, 270, 452 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Автозаводського ВДВС міста Кременчука, задовольнити частково.

Стягнути з Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м.Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, місцезнаходження: вул. Ігоря Сердюка, м.Кременчук, Полтавська область, 39600) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Алексашина Н.С.