Справа № 138/1451/19
Провадження №:2/138/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Київської Т.Б.,

за участю: секретаря Бугери І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сушака А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «МПТ-71» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» в період з 12.09.2011 по 06.06.2017. Звільнена з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП. В день звільнення розрахунки по заробітній платі не проводились та на час звернення до суду з позовом відповідачем заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітньої плати не погашена. В подальшому надавала бухгалтерські послуги відповідачу відповідно до договору надання послуг №2 від 07.06.2017. Згідно довідки ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» заборгованість із заробітної плати перед позивачем становить 58587,72 грн. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату в сумі 58587,72 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 98166,46 грн.; компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати в сумі 9243,97 грн.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.05.2019 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01.07.2019 до суду надійшов відзив на позов, мотивований тим, що основним доказом існування заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 є довідка ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» № 23 від 27.03.2018, видана за підписом самої ж позивача. Разом з тим, вказана довідка була видана ОСОБА_1 після її звільнення. Крім того, вона сама ж в рамках кримінального провадження власноручно надала пояснення, в якому зазначила, що згідно договору № 2 від 07.06.2017 термін її повноважень, як працівника закінчився 28.02.2018, а тому така довідка є недійсна. Крім того, довідка була підписана ОСОБА_2 , який на час видачі довідки був звільнений та також не мав права її підписувати. Таким чином, позивач не надала жодного доказу реального існування заборгованості та підтвердження суми такої заборгованості. Одночасно у відзиві вказано, що позивач неодноразово прибувала до відповідача та отримувала виплати, в тому числі й по заборгованості по заробітній платі. Так, у вересні, грудні 2018 року та лютому 2019 року вона отримала виплату по заборгованості з заробітної плати у розмірі 15207,78 грн. Крім того, ОСОБА_1 як бухгалтер нараховувала собі заробітні плату у розмірі 4500,00 грн., що також є підтвердженням відсутності заборгованості, оскільки відповідно до положення про оплату праці посадових осіб такий розмір заробітної плати бухгалтер може отримувати лише у разі відсутності заборгованості, тоді як за її наявності заробітна плата позивача становила би 3000,00 грн. Позивач самостійно та штучно створювала умови для затримки періоду виплат заробітної плати. Також позивачем не правильно пораховано суму заборгованості та середній заробіток та пропущено строк на звернення до суду з позовом, зокрема, про стягнення середнього заробітку. Одночасно відповідач стверджував, що після приходу нового керівництва, був розроблений усний графік погашення заборгованості з позивачем та вона отримувала відповідні кошти, однак про дані обставини вона свідомо замовчує. Також 03.07.2018 було відкрито кримінальне провадження в рамках якого ОСОБА_1 надала письмові пояснення та повідомляла про недійсність довідок, складених нею, та про те, що вона взагалі з певного періоду не працювала на посаді головного бухгалтера підприємства.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.07.2019 за клопотанням сторін, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті на підготовче судове засідання.

19.07.2019 до суду надійшла відповідь на відзив мотивована тим, зокрема, що довідка №23 від 27.03.2018 дійсна, оскільки позивач працювала на посаді бухгалтера до 31.03.2018. Також позивач зазначила, що вона разом з іншими працівниками звертався з колективними зверненнями до відповідача про виплату заборгованості по заробітній платі та, зокрема, до управління Держпраці у Вінницькій області. Згідно відповіді управління Держпраці, за відповідачем, станом на 05.05.2018, наявна заборгованість перед працівниками в сумі 519 973 грн. 72 коп. в тому числі компенсація за невикористані відпустки в сумі 99310 грн. 12 коп. за що було накладено на відповідача санкцію в сумі 11 169 грн. Також, 25.03.2019 позивач знову зверталась до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, однак жодних дій вчинено не було. Щодо тверджень сторони відповідача про заведення кримінальної справи відносно неї, то про дані обставини їй нічого не відомо. Решта доводів представника відповідача не стосуються предмету позову.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.08.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

29.08.2019 до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із квитанцією про доплату судового збору.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.09.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.11.2019 витребувано докази.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.11.2019 за клопотанням позивача викликано в судове засідання свідків, а також постановлено допитано позивача в якості свідка.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.12.2019 визнано необґрунтованим заявлений стороною відповідача відвід головуючому судді та передано справу до канцелярії суду для визначення судді у порядку встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, зупинено провадження у справі.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2019 відмовлено у задоволенні заяви представник відповідача про відвід головуючого судді.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17.12.2019 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.12.2019 витребувано докази та піддано приводу свідка ОСОБА_3 .

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.02.2020, за клопотання представника відповідача, призначено у справі судову економічну експертизу проведення якої, за погодженням сторін, доручено ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон».

02.01.2025 до суду надійшов висновок експерта.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.01.2025 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.03.2025 за клопотання представника відповідача, викликано в судове засідання експерта.

Позивач в судовому засіданні 01.04.2025 позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові та відповіді на відзив. Також, під час судового розгляду, надала суду пояснення, під присягою, за своєю ж згодою, про те, зокрема, що після звільнення з ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів», хоча потім ще працювала неофіційно, їй не було виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі близько 58 тис. гривень Кошти у розмірі 8000,00 грн., які вона отримала від відповідача після звільнення були сплачені їй не в рахунок заборгованості по заробітній платі, а за те, що вона на прохання нового власника ще продовжувала неофіційно працювати на підприємстві. Кошти отримувала неофіційно. 27.03.2018 у зв`язку з тим, що багато працівників звільнялось з роботи та вони звертались за довідками про заборгованість по заробітній платі, вона здійснила розрахунок заборгованості по усім працівникам на підставі первинної документації. Інформацію про наявність заборгованості брала з таблиці в 1С. Після чого вона їх віддала голові правління ОСОБА_2 на підпис та проставлення печатки. Видача довідок була зафіксована в журналі. Чому виникла різниця між розміром заборгованості у довідці та у акті перевірки вона не знає, додаток до акту вона не готувала, хоч і ОСОБА_3 стверджує протилежне. Зазначений додаток виготовлений в ворді, тобто його міг виготовити будь-хто. Звіти які подавались підприємством відповідають тій інформації про нараховану та виплачену заробітну плату, яку містить ПФУ та ДПС. Починаючи з близько з 2016 року керівництво підприємства вирішило не подавати до органів статистики відомості про наявність заборгованості по заробітні платі, оскільки коли вони почали подавати таку інформацію, то на підприємство накладали штрафні санкції.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.04.2025 проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Також, під час судового розгляду надав суду пояснення про те, зокрема, що обставини викладені позивачем у своєму позові нічим не доводяться. Позивач була матеріально відповідальною особою на підприємстві, яка сама ж здійснювала нарахування і ціле направлено не виплачувала собі заробітну плату, подавала за себе ці дані до пенсійного фонду, податкової та інших реєстрів, навіть в довідці, яку позивач просить взяти за основу. Заборгованість вона власноруч створила. Позивач свідомо та недобросовісно не сплачувала заробітну плату, оскільки кошти у підприємства на заробітні плату були, тобто борг є штучним і спеціально створеним, з метою власного збагачення шляхом подачі даного позову і стягнення з підприємства, де вона ж була бухгалтером, грошових коштів, лише вже за рахунок інших осіб, а саме нових власників. Доказів на підтвердження заборгованості по заробітній платі позивачем надано не було. Сама ж Охмак підтвердила, що вона продовжувала працювати, нараховувати заробітну плату, але був змінений рахунок, змінений порядок з працівника на цивільно-правову угоду, щоб штучно відтягнути і створити цю заборгованість. При цьому, не має чіткого розміру заборгованості. Так, дійсно суду було надано акт перевірки Держпраці, однак відомості у ньому записані також з наданих позивачем документів. По суті, цей акт перевірки є єдиним офіційним документом, де дійсно вказано хоча би про якусь заборгованості по заробітні платі. Цей акт визнався усіма сторонами, власниками також. І саме по ньому підприємство потім здійснювало погашення заборгованості. При цьому, заборгованість там значно менша ніж у довідці, що надає позивач. Позивач спеціально не зверталась до суду протягом більше ніж 5 років, оскільки хотіла збільшити розмір стягнення середнього заробітку та компенсації. Справжність довідки про заборгованість сторона відповідача не може підтвердити, оскільки печатки було втрачено, на договорах стоять печатки старого зразку і доступ до них були лише у Каштанюка та позивача, між якими є дружні відносини та вони є позивачами за суміжними позовами. Такий доказ не можна вважати належним. По всім іншим працівникам заборгованість по заробітній платі підприємством погашена. Лише позивачі у аналогічних справах, що знаходять у даному суді не захотіли отримати її і звернулись до суду. Крім того, заробітна плату позивач собі виплачувала значно більшу ніж зазначено в контракті і відповідно до положення вона мала право нараховувати собі лише 3000,00 грн. і 1200,00 грн. лише за відсутності заборгованості, однак заборгованість була, тобто таку надбавку вона не мала права нараховувати собі.

Заслухавши позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, відзив, відповідь на відзив, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України слідує, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач працювала в ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» в період з 12.09.2011 по 06.06.2017. Дана обставина підтверджується копією трудової книжки виданої 15.10.1986 на ім`я « ОСОБА_1 » (Т.1,а.с.8-13).

Позивач надала суду копію контракту від 21 квітня 2016 року, згідно якого вона виконувала обов`язки головного бухгалтера ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів». Також пунктом 7.1. зазначено, що даний контракт не обмежений строком. Разом з тим, пунктом 6.1. передбачено його припинення за згодою сторін (Т.1,а.с.10-13).

19.11.2019 відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач змінив назву на «ПАТ «МПТ-71», а також змінив адресу місцязнаходження.

У статті 21 КЗпП України зазначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Зі змісту вказаної норми слідує, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

06.06.2017 позивача було звільнено з ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (Т.1,а.с.9).

Разом з тим, позивачем також надано копію договору № 2 надання послуг від 07 червня 2017 року відповідно до умов якого ОСОБА_1 надавала послуги з організації роботи бухгалтерської служби. Вказаний договір підписано головою правління Каштанюком Г.Г. Строк дії договору до 31.12.2017. В подальшому між головою правління Каштанюком Г.Г. та Охмак Л.П. було укладено додаткову угоду № 1 від 28.12.2017 про продовження вказаного вище договору до 28.02.2018, а додатковою угодою № 2 від 28.02.2018 строк було продовжено до 31.03.2018 (Т.2, а.с.213-215).

На підтвердження заборгованості підприємства щодо заробітної плати позивач надала суду довідку №23 від 27.03.2018 видану ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за її власним підписом, як головного бухгалтера, та за підписом голови правління ОСОБА_2 . Зі змісту довідки слідує, що головний бухгалтер ОСОБА_1 звільнилась з роботи 06.06.2017. Станом на день звільнення заборгованість перед працівником із заробітної плати становить 58587,72 грн., а також 28956,01 грн. по договору надання послуг №2 від 07.06.2017 (Т.1, а.с.14).

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначено таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Абзацом 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що останнім робочим днем ОСОБА_1 було 06.06.2017. При звільненні з роботи остаточний розрахунок з позивачем проведений не був. Вказана обставина не заперечувалась стороною відповідача, однак представник стверджував, що заборгованість створила сама собі ОСОБА_1 .

Так, згідно п. 3.1 Контракту, заробітна плата позивачу за календарний місяць встановлюється у розмірі 3000 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 коп., надбавка за інтенсивність праці та особливий характер роботи - 1500 (дві тисячі) гривень (Т.1, а.с.11).

Крім того, суду було надано копію положення про оплату праці посадових осіб ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлади», затверджене рішенням Наглядової ради, оформленим у виді протоколу № 92 від 10.03.2016, з якого слідує, що, зокрема, посадовий оклад головного бухгалтера становить 3000,00 грн. У разі перевищення обсягу реалізації продукції АТ понад 150 тис. грн. та відсутності заборгованості по заробітній платі здійснюються додаткові оплати до місячних посадових окладів, із розрахунку, що посадовий оклад та доплата у сумі не перевищують 4500,00 грн. для головного бухгалтера (Т.1, а.с.85-86).

Разом з тим, доказів того, що таке положення було доведено до відома ОСОБА_1 суду надано не було.

Як вже вище судом було зазначено, статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата має таку структуру: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

В свою чергу, стороною позивача суду надано виписку з Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 28.03.2019 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнобов`язкового державного соціального страхування, з якої слідує, що з вересня 2011 року по 2018 рік ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату та за який період було сплачено страхові внески.

Так, з вказаної виписки слідує, що ОСОБА_1 було нараховано такі суми: за 2011 рік ( з вересня по грудень) 13924,93 грн.; за 2012 рік 18558,60 грн.; за 2013 рік 17346,88 грн.; за 2014 рік 22497,62 грн.; за 2015 рік 31996,43 грн.; за 2016 рік 48497,12 грн.; за 2017 рік 32363,72 грн.; за 2018 рік: січень 5600,00 грн.; лютий 3723,00 грн.

Таким чином, за вказаний період роботи ОСОБА_1 в ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлади» їй була нарахована заробітна плата у розмірі 194507,60 грн. (Т.1,а.с.15-20).

Крім того, суду надано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 2154 від 06.08.2019, в якій відображено суму доходу ОСОБА_1 в період з III кварталу 2011 року по І квартал 2019 року (Т.1,а.с.152-154).

З вказаної вище відомості слідує, що ОСОБА_1 за період з ІІІ кварталу 2011 року по І квартал 2019 було нараховано ПРАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлад» заробітну плату у розмірі 201919,09 грн., а виплачено 120913,56 грн. Також різниця утриманого, але не перерахованого податку на доходи фізичних осіб становить 57125,08 грн. Тобто, різниця між нарахованою та виплаченою заробітною платою за вказаний період, з вирахуванням податків, становить 63788,48 грн.

Позивачем надано суду детальний розрахунки до вказаної вище відомості. Так, з наданого позивачем розрахунку слідує, що розмір заборгованості за період з 12.09.2011 (дата прийняття на роботу) по 06.06.2017 (дата звільнення) становить 74977,28 грн., за винятком податку на доходи, військового збору, профспілкового збору становить 59606,94 грн. (Т.2, а.с.118).

Крім того, на підтвердження наявності заборгованості позивачем надано суду лист Управління Держпраці у Вінницькій області № 02-Ко266/05-75 від 25.05.2018 та акт інспекційного відвідування № ВН848/204/АВ від 07.05.2018 з яких слідує, що відповідним інспекційним відвідування встановлено, що ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» здійснили порушення, а саме: не виконують умови колективного договору (ст.19 КЗпПУ), не дотримують строки виплати заробітної плати (ч.1, 2 ст. 115 КЗпПУ), не виплачують заробітну плату працівникам при наданні щорічних відпусток (ч. 4 ст. 115 КЗпПУ), не виплачують компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати (ст. 34 ЗУ «Про оплату праці»), не виплачують розрахункові кошти при звільненні працівників (ст. 116 КЗпПУ), у т.ч. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, у разі невиплати належних сум звільненим; не виплачують середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпПУ). Загальна сума заборгованості перед працівниками товариства на 05.05.2018 складає 519 973,72 грн., у т.ч. компенсація за невикористані відпустки 99 310,12 грн. За результатами, на усунення порушень, виявлених відповідним заходом контролю, ОСОБА_3 внесений припис, якому зазначена дата погашення заборгованості із виплати заробітної плати 07.06.2018. Також, 22 травня 2018 року управлінням на підприємство накладено штрафну санкцію за ст. 265 КЗпПУ в сумі 11 169,00 грн. (Т.2, а.с.91-114).

З наданого суду додатку до акту інспекційного відвідування № ВН848/204/АВ від 07.05.2018 слідує, що заборгованість ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати перед ОСОБА_1 становить 14907,00 грн. Разом з тим, в акті чітко зазначено, що перевірка проводилась за 2018 рік та про те, що попередній захід контролю підприємства відбувався з 16.05.2016 по 17.05.2016. Акту перевірки за 2016 рік суду надано не було.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні 04.12.2019 надала показання про те, зокрема, що вона дійсно проводила перевірку у ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлад» у травні 2018 року. Перевірка проводилась нею протягом 2-х днів. Усі документи готові, які є додатками до акту інспектування їй заносив ОСОБА_5 , який на той час був фінансовим директором. В бухгалтерії працювала сама позивач. Первинні документи вона не має право перевіряти, до свого акту вона підставляє лише ту інформацію, яку їй надають. Конкретну суму заборгованості підприємства перед працівниками вона не пам`ятає, однак зазначила, що сума вказана у акті, це заборгованість, яку їй надало саме підприємство. Період за який проводилась перевірка зазначається у акті, це може бути і рік, і два тощо. Перевірка проводилась за період роботи за 2018 рік, тобто за 5 місяців. Якби заборгованість також була і до січня 2018 року, то підприємство повинно було б надати такі відомості і вони були б включені до акту. Тобто, в акті містять відомості виключні ті, які надало саме підприємство. Працювала вона завжди у кабінету де сидів керівник, у Власова. До неї підходив власник ОСОБА_6 , казав, що люди звільнені, працювати немає кому, а тому він просив ОСОБА_1 , щоб вона приходила та працювала. Правильність проведення розрахунків та нарахувань вона не перевіряла, це не входить у її повноваження. Усі надані довідки були підписані керівником, а тому він несе повну відповідальність за достовірність наданих даних.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні 15.01.2020 надав показання про те, зокрема, що у період з березня по квітень 2018 року працював в.о. директора у ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлад», з квітня 2018 року працював уже в ПрАТ. З кінця березня 2018 року позивач офіційно вже не працювала, однак на прохання власника вона ще ходила пару місяців на роботу неофіційно. Банківські документи, поки свідок був директором, підписували позивача та ОСОБА_2 , оскільки мали право підпису. У травні 2018 року на підприємстві проводилась перевірка Держпраці, усі необхідні дані та документи надавала інспектору ОСОБА_1 . До акту перевірки додано додаток 10 в якому зазначено перелік осіб перед якими у відповідача була заборгованість по заробітній платі та її розмір, підписав вказаний додаток він, відомості сформувала ОСОБА_1 . Інспектор сиділа навпроти позивача, у бухгалтерії.

Також в матеріалах справи наявні відомості про виплату готівки №10 від 20.09.2018, №16 від 12.12.2018 де наявне прізвище ОСОБА_1 та загальна сума у розмірі 3207,78 грн., однак відсутні підписи про одержання, а також відомості №12 від 28.09.2018, №17 від 19.12.2018, №21 від 11.02.2019 в яких зазначено, що ОСОБА_1 отримано грошові кошти у загальному розмірі 12000,00 грн. (Т.1, а.с.37-42).

Відповідач в свою чергу не довів, що вказані виплати є саме погашенням заборгованості за заробітною платою, яка утворилась на день офіційного звільнення ОСОБА_1 , оскільки відомості про те, що з вказаних сум сплачувались ПДВ, військовий збір та профспілковий збір в матеріалах справи відсутні.

Сама позивач в ході розгляду справи заперечувала ту обставину, що зазначені кошти виплачувались їй відповідно саме з метою погашення боргу по заробітній платі, мова про яку йде в позові.

Крім того, стороною відповідача надано до суду відомості розподілу виплат за період з 21.01.2016 по 25.05.2017, відомість на виплату грошей №5 за лютий 2016, № 5 за березень 2017, видатковій касові ордери за період з липня 2017 по грудень 2017 року (Т.1, 43-80). Разом з тим, підстав вважати, що вказані виплати стосувались саме погашення заборгованості по заробітній платі у суду немає, оскільки жодних доказів на підтвердження такої обставини надано не було.

Більш того, позивач стверджує, що після звільнення ще була допущена до роботи на тій же самій посаді, за що вона отримувала заробітну плату, але не через безготівковий розрахунок, а в готівковій формі. Факт того, що ці обставини дійсно мали місце були підтвердженні свідком ОСОБА_7 , який після ОСОБА_2 обіймав посаду голови правління та фінансового директора. Також вказану обставину фактично підтвердила і свідок ОСОБА_8 .

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, вказані вище докази в їх сукупності підтверджують ту обставину, що в ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» є заборгованість щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати перед ОСОБА_1 .

При вирішення питання щодо розміру заборгованості відповідача щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати суд бере за основу довідку №23 від 27.03.2018 видану ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» з таких підстав.

Представником відповідача в судовому засіданні було зазначено, що вказана вище довідка є недопустимим доказом, оскільки була видана та підписана особами, які не мали на це права, так як ОСОБА_1 , яка працювала головним бухгалтером, працювала лише до 28.02.2018, а ОСОБА_2 27.03.2018 був звільнений.

На підтвердження вказаної обставини представник відповідача посилається на письмові пояснення ОСОБА_1 , адресовані директору ПрАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» ОСОБА_9 з яких слідує, що ОСОБА_1 просила довідки № 13, 14, 15 та 23 від 01.03.2018 вважати недійсними, оскільки вона працювала згідно договору № 2 від 07.06.2017 до 28.02.2018 (Т.1,а.с. 83).

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зважаючи на положення вказаної норми, а також те, що зазначені вище письмові пояснення не містять інформації щодо предмета доказування, оскільки довідка позивача датована 27.03.2018 за №23, суд вважає такий доказ неналежним.

Також представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 не мала права виконувати обов`язки головного бухгалтера, що підтверджується випискою про звітність за 2015-2019 роки сформованою 28.03.2019 про сплату страхових внесків ОСОБА_1 , де в графі за «03.2018» навпроти графи «Страхувальник» зазначено ЄДРПОУ ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» - 03327670, відмічено в чисельнику суму заробітку для нарахування пенсії - 0,00 грн., а в знаменнику зліва: кількість днів трудових або цивільно-правових відносин, проходження військової служби в місяці - 0. В знаменнику справа: позначка про сплату страхових внесків вказано "ні" (Т.1,а.с.19).

Разом з тим, як уже було зазначено вище, в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили ту обставину, що ОСОБА_1 фактично виконувала обов`язки головного бухгалтера до травня 2018 року, включно.

Також, як вже зазначалось вище, на підтвердження виконання ОСОБА_1 повноважень головного бухгалтера позивачем надано копію договору № 2 надання послуг від червня 2017 року. Вказаний договір підписано головою правління Каштанюком Г.Г. Строк дії договору до 31.12.2017. В подальшому між головою правління Каштанюком Г.Г. та Охмак Л.П. було укладено додаткову угоду № 1 від 28.12.2017 про продовження вказаного вище договору до 28.02.2018, а додатковою угодою № 2 від 28.02.2018 строк було продовжено до 31.03.2018 (Т.2,а.с.213-215).

Обґрунтовуючи обставину фактичного виконання нею повноважень головного бухгалтера надала суду акти виконання робіт (послуг) від 30.06.2017, 31.07.2017, 31.08.2017, 01.09.2017, 31.10.2017, 30.11.2017, 28.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018 та 31.03.2018, а також акти оцінки робіт до Договору надання послуг № 2 від 07.06.2017, 03.07.2017, 01.08.2017, 01.09.2017, 02.12.2017, 01.11.2017, 01.12.2017, 03.01.2018, 01.02.2018 та 01.03.2018 (Т.2, а.с.216-235).

Крім того, акт виконання послуг від 31.03.2018 було підписано ОСОБА_2 , який на даний час вже був звільнений. В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив ту обставину, що як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 після звільнення фактично і надалі виконували свої обов`язки.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 847/02-15-26/08-02 від 15.10.2019 звітність ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за період лютого-квітня 2018 року подавалась в електронному варіанті із зазначенням ОСОБА_2 , як керівника підприємства та ОСОБА_1 , як головного бухгалтера. В звітності ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» в червні 2017 року зазначено, що ОСОБА_1 працювала на даному підприємстві згідно трудового договору по 06.06.2017, починаючи з 07.06.2017 по лютий 2018 року її зазначено, як працівника, за договором цивільно-правового характеру. В березні та квітня 2018 року відомості про ОСОБА_1 відсутні (Т.2, а.с.1).

Також в матеріалах справи наявна звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за період з 06.2017 по 01.04.2018, які були надіслані пенсійному фонду в електронному виді. Так, зокрема, за березень 2018 року звіт надійшов за підписом керівника ОСОБА_2 та головного бухгалтера ОСОБА_1 (Т.2, а.с.4-46).

Згідно п. 1 Розділу 2 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 557 від 06.06.2017 електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства та на підставі Договору, що визначає взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що автор створює електронні документи у строки та відповідно до порядку, що визначені законодавством для відповідних документів в електронному та паперовому вигляді, із зазначенням всіх обов`язкових реквізитів та з використанням надійного засобу ЕЦП, керуючись цим Порядком, а також Договором (крім фізичних осіб, які не є самозайнятими особами). Створення електронного документа завершується накладанням на нього ЕЦП підписувача (підписувачів), електронної печатки (за наявності), як передбачено для аналогічного документа в паперовому вигляді.

Як слідує з п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Таким чином, зі змісту вказаних вище норм слідує, що електронний підпис ідентифікує особу, яка подає електронну звітність, що в даному випадку є звітністю про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого внеску на загальнобов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів».

Зважаючи на викладене, а також те, що звіт за березень 2018 року було подано в електронному виді ОСОБА_1 з накладенням електронного підпису, слід вважати доведеною ту обставиною, що ОСОБА_12 була допущена роботодавцем до роботи головного бухгалтера на час видачі довідки № 23 від 27.03.2018.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що вказаний електронний підпис могла використати інша особа, однак до таких тверджень суд ставиться критично, оскільки, крім іншого, представник надав пояснення, що після зміни керівництва всі ключі з електронними підписами були знищені.

Крім того, позивачем на підтвердження допустимості довідки №23 від 27.03.2018, як доказу, надано суду копію витягу з журналу вихідної кореспонденції ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» з відміткою про видачу 27.03.2018 на усну вимогу ОСОБА_1 довідки №23 (Т.1, а.с. 120-125).

Представником відповідача в ході судового розгляду неодноразово зазначалось про порушення ряду кримінальних проваджень, зокрема, відносно ОСОБА_1 в ході досудового розслідування яких було встановлено недійсність довідок, виданих за підписом ОСОБА_1 , як головного бухгалтера та ОСОБА_2 , як голови правління.

Разом з тим, належні та допустимі докази на підтвердження недійсності довідки №23 від 27.03.2018 суду надано не було.

Зважаючи на те, що представник відповідача на підтвердження вказаних ним обставин не надав суду вирок або ухвалу суду, постановлених за наслідками розгляду кримінального провадження з відміткою про набрання законної сили, суд вважає такі твердження безпідставними.

Представник відповідача зазначив, що копії з журналу є недопустимим доказом, оскільки позивачем не зазначено, як вона отримала їх, а також те, що це є розголошенням корпоративної таємниці. Позивач в судовому засіданні пояснила, що вказаний витяг отримала в той же час коли отримувала довідку №23 від 27.03.2018.

Жодних інших доказів недопустимості вказаного доказу стороною відповідача надано не було.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає належним та допустимим доказом довідку №23 від 27.03.2018 видану ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за підписом головного бухгалтера Охмак Л.П., оскільки судом встановлено, що на час видачі зазначено довідки вона фактично виконувала обов`язки головного бухгалтера.

Як слідує з висновку експерта №223 за результатами проведення економічної експертизи, заборгованість по заробітній платі ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» перед ОСОБА_1 , що утворилась на день звільнення і зазначена у позовні заяві станом на 06.06.2017 підтверджується документально в більшому розмірі на суму 180552,49 грн., в тому числі заробітна плата за вирахуванням податків 58587,72 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 110833,10 грн., компенсація втрати доходу в зв`язку із порушенням строк виплати 11131,67 грн. Також, експерт зазначила, зокрема, що сплата ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» належних податків, які утриманні з заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 52984,06 грн., зокрема, податок на доходи з фізичних осіб, були перераховані до бюджету частково станом на день звільнення 06.06.2017 в сумі 30118,87 грн., станом на 06.08.2019 в сумі 33115,42 грн., що підтверджується документально. Як слідує зі змісту висновку при обрахунку розрахунку боргу по заробітній платі експерт врахувала виплату коштів позивачу в розмірі 12000,00 грн. про що суд зазначав вище. Крім того обрахунок заборгованості проведено експертом за період з І кварталу 2004 року по І квартал 2018 року.

Заперечення сторони відповідача з приводу того, що експерт не мала права самостійно змінити поставлені їй питання суд не бере до уваги, оскільки відповідно до п.4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, експерту надано право згрупувати та викласти питання у новій редакції, без втрати їх суті.

На переконання суду зміст акту інспекційного відвідування № ВН848/204/АВ від 07.05.2018 не суперечить ні висновку експерта, в частині розміру боргу по заробітній платі позивача ні іншим матеріалам справи, оскільки перевірка проводилась, як зазначалось вище, за період з 2017 по перший квартал 2018 року.

Оцінюючи докази у їх сукупності, беручи до уваги довідку №23 від 27.03.2018, а також зазначене вище та те, що під час судового розгляду як судом, так і експертом було встановлено більшу суму заборгованості по виплаті заробітної плати, однак позивач наполягав на стягненні тієї суми яка зазначена у вказаній довідці, суд вважає доведеною ту обставину, що у відповідача перед позивача наявна заборгованість із заробітної плати, а тому зважаючи на принцип диспозитивності суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в межах заявлених вимог, а саме 58587,72 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (у редакції чинній на момент звернення до суду) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку, який передбачено ст. 233 КЗпП України.

Статтею 233 КЗпП України (у редакції чинній на момент звернення до суду) передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Така позиція суду відповідає висновку Верховного суду викладеному в постанові від 24 квітня 2019 року в цивільній справі № 607/14495/16-ц (Провадження № 61-42314св18).

З огляду на вказане, доводи щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є помилковими, оскільки її право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не було обмежене будь-яким строком.

Аналогічних висновків дійшов Верховий Суд у постанові від 19 січня 2023 року по справі №460/17052/21.

Таким чином, зважаючи на те, що з позивачем розрахунку щодо виплати їй заборгованості по заробітній платі проведено не було, а відтак днем припинення такого правопорушення є день ухвалення рішення суду.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно п.2 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно виписки з Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 22.03.2019 слідує, що заробітна плата позивача становила 4091 грн. 87 коп. в травні 2017 року при відпрацьованих 20 робочих днях, та 4729 грн. 60 коп. в квітні 2017 року при відпрацьованих 19 робочих днях, у зв`язку з чим, середньоденна заробітна плата позивача за два місяці, що передували дню звільненню становить 226,19 грн., згідно розрахунку 4091,87 грн. + 4729,60 грн. : 39 (19 днів+20 днів) робочих дня = 226,19 грн.

З розрахунку норми тривалості робочого часу на 2018-2024 роки та листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» № 10846/0/14-15/13 від 20.07.2015, № 78/0/206-18 від 08.08.2018, № 1133/0/206-19 від 29.07.2019, № 1133/0/206-19 від 29.07.2019, №3501-06/219 від 12.08.2020, № 47-03/520 від 12.08.2021, а також з врахування введенням в Україні воєнного стану та положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що за період з дня звільнення з 27.03.2018 по день винесення рішення суду, а саме 01.04.2025, включно, час затримки з виплати позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 1813 днів.

Зважаючи на положення згаданого вище п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати становить: - з 06.06.2017 (дата звільнення) по 01.04.2025 (дата ухвалення рішення суду), включно, становить 410082,47 грн. (середньоденна заробітна плата 226,19 грн. х 1813 дні = 410082,47 грн.) без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Щодо твердження сторони відповідача про те, що позивач навмисно не зверталась до суду протягом тривалого часу з метою збільшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, то суд зважає на те, що саме на роботодавця покладено обов`язок виплатити усі належні суми звільненому працівнику. При цьому, саме сторона відповідача повинна була б бути ініціатором належного виконання покладеного КЗпП обов`язку щодо своєчасної виплати заборгованості, зокрема, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача, поштовий переказ тощо. Тобто, звільнений працівник не може бути відповідальний за неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо сплати заборгованості по заробітній платі.

Крім того, ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства всіх форма власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого органу (особи). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до п.2 та п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою КМУ №159 від 21.02.2021 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Зважаючи на положення вказаної вище норми, а також те, що ОСОБА_1 на час працевлаштування в ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» перебувала в профспілці, від суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати 58587,72 грн. слід відняти 18% ПДФО, 1,5% військового податку та 1% профспілки, що становить 46577,24 грн. (58587,72 12010,48= 46577,24).

З таблиці індексів інфляції за 2018 2024 роки встановлено таку величину приросту індексу споживчих цін: 100,8 (квітень 2018) * 100 (травень 2018) * 100 (червень 2018) * 99,3 (липень 2018) * 100 (серпень 2018) * 101,9 (вересень 2018) * 101,7 (жовтень 2018) * 101,4 (листопад 2018) * 100,8 (грудень 2018) = 106 * 104,1 (2019 рік) * 105,0 (2020 рік) * 110,0 (2021 рік) * 126,6 (2022 рік) * 105,1 (2023 рік) * 112,0 (2024 рік) * 102,00 (січень-лютий 2025 року) = 1,936.

Сума компенсації обраховується шляхом множення заборгованості по заробітній платі (за вирахуванням податків) та узагальнюючий індекс інфляції (1,936-1,00 = 0,936). Таким чином сума компенсації становить 43596,29 грн. (46577,24 * 0, 936 = 43596,29 грн.).

У своєму позові позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 165998,15 грн., яка складається з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 58587,72 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 98166,46 грн.; компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строку виплати в сумі 9243,97 грн. Під час судового розгляду клопотань про збільшення розміру позовних вимог позивачем не заявлялось. Крім того, під час судового розгляду та судових дебатів, наполягала на стягненні саме зазначеної суми.

Відповідно до ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене вище, з метою дотримання диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за необхідне задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, на підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити до негайного виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, за один місяць.

В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору. При цьому, зважаючи на те, що при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1074 грн. 10 коп., то саме такий розмір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що ціна позову становить 165998,15 грн., то сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1% від суми ціни позову, тобто 1659,98 грн., а тому зважаючи на те, що за позовну вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то різницю у розмірі 585,88 грн. слід стягнути з відповідача на користь Державної судової адміністрації України.

Судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу, які просив стягнути представник відповідача слід залишити за відповідачем.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін.

Враховуючи викладене та ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», ст. 21, 47, 94, 116, 117, 233 КЗпП України, керуючись ст. 12, 13, 77, 80, 81, 82, 141, 259, 263-266 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МПТ-71» на користь ОСОБА_1 , заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 58587 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 72 копійки; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 98166 (дев`яносто вісім тисяч сто шістдесят шість) гривень 46 копійок; компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строку виплати в сумі 9243 (дев`ять тисяч двісті сорок три) гривні 97 копійок, а також понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 1074 (одна тисяча сімсот чотири) гривні 10 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МПТ-71» на користь Державної судової адміністрації України судові витрати у виді судового збору в розмірі 585 (п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 88 копійок.

На підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «МПТ-71», Код , місцезнаходження: вул.Зарічна, 35, корпус А, с.Бронниця Могилів-Подільського району Вінницької області, 24052.

Повний текст рішення суду складено 10.04.2025.

Суддя: Т.Б.Київська