Справа №452/2398/24 Головуючий у 1 інстанції:Казан І.С.
Провадження №22-ц/811/3374/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Казана І.С. від 18 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за недоведеністю.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити постанову, якою позов задоволити.

Зазначає, що оскаржуване рішення є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що звертаючись до суду посилався на те, що подружжя тривалий час проживає окремо (більше року), не підтримує подружніх відносин та не веде спільного господарства. Вважає, що шлюб носить лише формальний характер та його збереження є неможливим. При цьому, доказів протилежного матеріали справи не містять. Вважає, що відмова у задоволенні позову про розірвання шлюбу судом першої інстанції призведе до примушення позивача до збереження шлюбних відносин, що є неприпустимим та порушує конституційне право апелянта на шлюб за вільною згодою сторін. Зазначає, що примирення з відповідачкою та збереження сім`ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересами ОСОБА_1 .. Звертає увагу, що через різні погляди на життя, відсутність спільних планів на майбутнє позивач на даний час має своє власне особисте життя. Вважає, що ніхто не може бути примушений до збереження шлюбних відносин та кожен має право на їх розірвання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання апеляційної скарги, відповідачки в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 110, 112 СК України, та відмовляючи у позові за недоведеністю, виходив з того, що сторони зареєстрували шлюб 3 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Самбору реєстраційної служби Самбірського МРУЮ у Львівській області; від шлюбу в сторін народилася дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра на даний час є неповнолітньою та проживає із матір`ю. Водночас позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов`язок доказування і подання доказів закон покладає на нього; у судові засідання позивач не з`являвся, а в письмовому зверненні жодним чином не навів, що цей шлюб розпався та в нього є інтерес до розірвання шлюбу; на переконання суду вагомих обставин того, що збереження сім`ї неможливе не зазначив. Із мотивів позовної заяви та позиції позивача під час розгляду справи суд не вбачав підстав для розірвання шлюбу і наведене у письмовому звернені нічим не підтверджено; позивачем не наведено достатньо переконливих обставин, які б давали підстави вважати, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Тому суд не виключає, що сторони можуть повернутись до нормального сімейного життя, - відповідачка достатньо у цьому впевнена. За врахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду, суд прийшов до висновку про можливість подальшого спільного життя подружжя і збереження сім`ї. Ураховуючи наведене про відсутність доказів стосовно встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин, виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що у позові про розірвання шлюбу необхідно відмовити за недоведеністю. Під час судового провадження позивачем та відповідачем не подано суду клопотань про доказування, чи про звільнення від доказування власних позицій в той чи інший спосіб; із представлених документів та пояснень відповідачки суд переконаний, що шлюб носить тимчасовий формальний характер; що відсутні обставини, які є підставами для розірвання шлюбу. Водночас судом береться до уваги твердження відповідачки з приводу розірвання шлюбу, що збереження шлюбу можливе і вона заперечує проти вирішення такого питання, оскільки таке суперечить її інтересам, інтересам їх неповнолітньої дочки. У свою чергу позивач ОСОБА_1 не довів суду, що заява про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, що примирення між сторонами неможливе; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Доказування позивача ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки його становище підтверджене єдиним документом Свідоцтвом про одруження, що є в матеріалах цивільної справи, а позовна заява не містить жодних аргументів для того, щоб шлюб розірвати. У зв`язку із наведеним, суд прийшов до переконання про необхідність відмови у позові за недоведеністю, що не позбавляє права ОСОБА_1 на повторне звернення до місцевого суду за встановленим Законом порядком.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, у якому просив:

- розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Самбору реєстраційної служби Самбірського МРУЮ у Львівській області 03.08.2013 року, актовий запис №178 від 03.08.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 03 серпня 2013 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Самбору реєстраційної служби Самбірського МРУЮ у Львівській області, зроблено актовий запис №178 від 03.08.2013 року та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народилася донька, ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Самбору реєстраційної служби Самбірського МУЮ у Львівській області 26.02.2015 року). Зазначав, що протягом довгого періоду часу сімейні відносини поступово погіршувались. Подружжя втратило почуття любові один до одного, у результаті чого, зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Будь-які спроби налагодити сімейне життя не дали бажаних результатів, оскільки у позивача та відповідачки різні погляди на сімейне життя та обов?язки. Протягом останнього часу подружні відносини з відповідачкою не підтримуються та вони фактично припинилися. Протягом року спільно не проживають. Зазначав, що шлюб із відповідачкою носить лише формальний характер, тому примирення неможливе. Сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення.

Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 110 Кодексу передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 03 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Самбору реєстраційної служби Самбірського МРУЮ у Львівській області; від шлюбу в сторін народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра на даний час є неповнолітньою та проживає із матір`ю.

Звертаючись у липні 2024 року до суду з позовом ОСОБА_1 вказував на те, що сімейне життя подружжя погіршилось, у результаті чого зникло взаєморозуміння та взаємоповага, а будь-які спроби налагодити сімейне життя не дали бажаних результатів, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Вказував, що вже протягом року подружжя спільно не проживає, подружні відносини не підтримують та такі фактично припинились. Позивач, також зазначав, що шлюб із відповідачкою носить лише формальний характер, сім`я фактично розпалась, а тому примирення не можливе.

Як вказано вище, відповідно до положень статті 24 СК України примушування до шлюбу не допускається.

Відтак, враховуючи вказані норми закону, а також доводи позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у позові за недоведеністю, обґрунтовуючи це тим, що позивачем та відповідачкою не подано суду клопотань про доказування, чи про звільнення від доказування власних позицій в той чи інший спосіб; із представлених документів та пояснень відповідачки суд першої інстанції був переконаний, що шлюб носить тимчасовий формальний характер; що відсутні достатні обставини, які є підставами для розірвання шлюбу.

Що стосується посилання суду першої інстанції на те, що відповідачка заперечувала проти розірвання шлюбу, вбачала можливість збереження шлюбу і заперечувала проти вирішення такого питання, оскільки таке суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дочки подружжя, то колегія суддів зазначає, що незгода відповідачки на розірвання шлюбу не може бути підставою для відмови в позові, оскільки це буде суперечити правам та інтересам позивача, які гарантовані законом та, про норми якими такі гарантовані, йшлося вище.

Також, з моменту звернення позивача з даним позовом до моменту постановлення даного судового рішення сторони мали достатньо часу для примирення, однак такого не відбулося, сторони не примирилися та ознаки такого процесу відсутні.

Відповідачка жодним чином не спростувала факту розпаду сім`ї сторін, а також не надала будь-яких доказів про те, що вжиті нею заходи щодо збереження сім`ї, примирення сторін вплинули на позицію позивача по суті спору. Навпаки в суді апеляційної інстанції відповідачка визнала, що заходи, які вона вживала до примирення не призвели до позитивного результату.

Окрім того, навіть після відмови судом у розірванні шлюбу, позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, що вчергове підтверджує той факт, що примирення між сторонами неможливе. Також, в суді апеляційної інстанції позивач ствердив, що його позиція щодо розірвання шлюбу є категоричною. Він наполягає на розірванні шлюбу.

Колегія суддів вважає, що сім`я сторін фактично розпалась, сторони спільно не живуть більше як півтора року, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру відновлення подружніх стосунків у позивача немає.

Зважаючи на вказане, причинами розпаду сім`ї слід вважати різні погляди подружжя на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не довів суду, що заява про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, що примирення між сторонами неможливе та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам.

Зважаючи на вказане, у суду не було підстав для відмови у позові та такий підлягав задоволенню.

Враховуючи вказане, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити.

Оскаржуване ж рішення слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову, яким слід розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Самбору реєстраційної служби Самбірського МРУЮ у Львівській області, актовий запис №178 від 03.08.2013 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Самбору реєстраційної служби Самбірського МРУЮ у Львівській області, актовий запис №178 від 03.08.2013 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра