ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3313/25 Справа № 202/7004/23 Суддя у 1-й інстанції - Кіблицька Д. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з сімейних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2023року, головуючий у суді першої інстанції Кіблицька Д.А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023року ОСОБА_1 подала позов в суд проти ОСОБА_2 з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітніх доньок, які продовжуються навчання, стягнення половини витрат сплачених за навчання доньок та зобов`язання відповідача сплачувати половину вартості навчання доньок щорічно.

Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язувала із тим, що 13 грудня 2003року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 27 листопада 2018року рішенням суду шлюб укладений сторонами було розірвано.

Вказувала, що на даний час ОСОБА_3 є студенткою першого курсу стоматологічного факультету Дніпровського державного медичного університету. Оплата за навчання ОСОБА_3 за 2022-2027роки складає - 299229,34грн. За перший курс навчання, тобто 2022-2023роки позивачем сплачено 53357,10грн.

ОСОБА_4 є студенткою першого курсу в університеті ім. Альфреда Нобеля. За перший курс навчання позивачем сплачено 38000,00 грн.

Посилаючись на обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, на те, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами та те, що відповідач ухиляється від таких своїх обов`язків, звернулась до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2023року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, суд стягнув аліменти на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) та до закінчення навчання чи до досягнення 23 річного віку; також стягнув витрат сплачених ОСОБА_1 на навчання доньок в загальній сумі 45687,55грн; та зобов`язав ОСОБА_2 сплачувати витрат на навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у строки та розмірах передбачених у Додатку до договору № 01.089.22 від 07 вересня 2022року та Договором про надання освітніх послуг від 15 серпня 2022року № 416/22.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що визначення розміру аліментів у 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

В решті задоволених вимог суд першої інстанції керувався загальними положеннями Сімейного кодексу України та посилався на принцип рівності прав та обов`язків батьків, також щодо обов`язку брати участь у матеріальних витратах дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

10 січня 2025року ОСОБА_2 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2023року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд не звернув уваги на те, що він є особою з інвалідністю третьої групи, ніде не працює, отримує лише мінімальну пенсію з інвалідності, а тому він позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочкам, які навчаються.

Звертав увагу суду на те, що судом не зазначені норми права, на підставі яких стягнуті витрати на навчання дітей. Вказував, що позивачка просила стягнути плату за навчання доньок як понесену, так і на майбутнє, вважаючи ці витрати додатковими та посилалась на статтю 185 СК України, яка, на думку скаржника, не застосовується до правовідносин, де стягнення аліментів відбувається на повнолітніх дітей.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка заперечила проти апеляційної скарги, заявляла що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Посилалась на те, що відповідач інших дітей не має, працює без офіційного працевлаштування, має у власності нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, та отримує дохід від здачі їх в оренду, а тому цілком має змогу надавати матеріальну допомогу на повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

27 лютого 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

13 грудня 2003року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Від шлюбу у сторін народилися діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 листопада 2018року рішенням суду шлюб укладений між сторонами було розірвано.

ОСОБА_3 є студенткою першого курсу стоматологічного факультету Дніпровського державного медичного університету. Оплата за навчання ОСОБА_3 за 2022-2027роки складає - 299229,34грн. За перший курс навчання, тобто 2022-2023роки, позивачем сплачено 53357,10грн.

ОСОБА_4 є студенткою першого курсу в університеті ім. Альфреда Нобеля. За перший курс навчання позивачем сплачено 38000,00 грн.

Діти перебувають на утриманні матері.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що визначення розміру аліментів у 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, водночас, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Як правову підставу для задоволення позову суд першої інстанції виснував, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Та суд виснував, що у даній справі така сукупність умов дотримана, зокрема, доньки сторін є повнолітніми, продовжують навчання та потребують у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу.

Одночасно, суд першої інстанції стягуючи половину витрат сплачених за навчання доньок та зобов`язуючи відповідача сплачувати половину вартості навчання доньок, як додаткові витрати в розумінні статті 185 СК України, не зазначив норм права та мотивів, на підставі яких дійшов до такого висновку.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, так як висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні не повністю відповідають обставинам справи.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітніх доньок, які продовжують навчання та чи є правові підстави для стягнення додаткових витрат в розумінні статті 185 СК України на повнолітніх дітей.

За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Тож, обов`язковими обставинами, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу та існування потреби у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі.

Встановивши, що діти сторін ОСОБА_3 є студенткою першого курсу стоматологічного факультету Дніпровського державного медичного університету, ОСОБА_4 є студенткою першого курсу в університеті ім. Альфреда Нобеля та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітніх дочок, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дочок аліментів в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на час навчання.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи (а.с.61).

Згідно довідки про доходи виданої ПФУ, ОСОБА_2 за період з січня 2023року по листопад 2024року отримав пенсію по інвалідності у загальній сумі 40 731,88грн (а.с.64).

Водночас, відповідач не надав суду належних та достатніх доказів того, що його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти у частці від доходу на утримання повнолітніх дочок, які навчаються.

У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд зазначив, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочкам, які навчаються є необґрунтованими та не дають підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Щодо позовних вимог в частині стягнення половини витрат сплачених за навчання доньок та зобов`язання відповідача сплачувати половину вартості навчання доньок, як додаткових витрат, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Заразом, з досягненням повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 доньки сторін втратили правовий статус дитини (стаття 6 СК України), отже, вказані позовні вимоги стосуються утримання повнолітніх дочок.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Отже, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016року № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018року справа № 622/373/16-ц (провадження № 61-1717 св 18).

Відповідно до статті 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Разом з тим, серед цих статей Глави 15 СК України, 185 стаття не зазначена, отже законодавець чітко передбачив, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються.

Тому, на відповідача не може бути покладено окремо обов`язок по оплаті навчання дітей, оскільки норми глави 16 СК України не передбачають обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на повнолітніх дочок, що навчаються, а до суми аліментів на дитину, яка продовжує навчання, входить і вартість навчання.

Водночас, суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув, не навів жодних норм права та мотивів задоволення таких позовних вимог та дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог про стягнення половини витрат сплачених за навчання доньок та зобов`язання відповідача сплачувати половину вартості навчання доньок, як додаткових витрат.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не повністю виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення додаткових витрат в розумінні статті 185 СК України на повнолітніх дітей.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_2 частини витрат сплачених ОСОБА_1 на навчання доньок в загальній сумі 45687,55грн; та зобов`язання ОСОБА_2 сплачувати витрат на навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у строки та розмірах передбачених у Додатку до договору № 01..089.22 від 07 вересня 2022року та Договором про надання освітніх послуг від 15 серпня 2022року № 416/22.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити частково апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення половини витрат сплачених за навчання доньок та зобов`язання відповідача сплачувати половину вартості навчання доньок скасувати із ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

В решті, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2023року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частини витрат сплачених ОСОБА_1 на навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в загальній сумі 45687,55грн; та в частині зобов`язання ОСОБА_2 сплачувати витрат на навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у строки та розмірах передбачених у Додатку до договору № 01.089.22 від 07 вересня 2022року та Договором про надання освітніх послуг від 15 серпня 2022року №416/22 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2025року.

Судді: