Справа № 442/5083/24 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О. В.
Провадження № 22-ц/811/2672/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чиж Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики,

ВСТАНОВИЛА:

20.06.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №4 від 12.03.2020 у розмірі 22 520,43 грн.

Позов обгрунтований тим, що 12.03.2020 між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №4, який укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: www.forzacredit.com.ua, підписаний електронним цифровим підписом ОСОБА_1 . На умовах договору позики кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 6 300,00 грн за договором №4, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 21.03.2020. Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав та перерахував кошти на номер карти вказаний відповідачем при оформленні договору. Відповідач своїх зобов`язань не виконала, внаслідок чого станом на 19.06.2024 у відповідача утворилась заборгованість у сумі 22520,43 грн. 26.02.2021 між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20210226-Ф/2, за яким позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Форза», в тому числі щодо кредитних договорів, укладених з відповідачем.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що у справі №442/5083/24 предметом спору є захист порушеного права ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», яке полягає у невиконанні договірних зобов`язань ОСОБА_1 за договором позики №4 шляхом стягнення заборгованості за ним. Тобто у цьому випадку не є предметом спору, саме визнання відповідного договору недійсним чи розірвання відповідного договору на підставі істотного порушення його умов. Доводи суду про те, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не надано суду доказів отримання відповідачем кредитних коштів від первісного кредитора є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються, власне, наявним у матеріалах справи договором позики № 3 від 12.03.2020, який є дійсним в силу приписів ст. 204 ЦК України. При цьому вимог щодо визнання зазначеного правочину недійсним чи встановлення факту його неукладеності до суду заявлено не було. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. Враховуючи умови надання кредитних коштів,можна дійти висновку, що саме відповідач має доступ до карткового рахунку № НОМЕР_1 , зазначеного в договорі позики, і вона має можливість представити суду виписку з цього рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак будь-яких належних доказів для спростування позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», відповідачем не надано. Крім того, в матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів, які спростовують інформацію викладену у розрахунку заборгованості. Отже, зазначена заборгованість підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Оскільки, у ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» рух коштів по договору позичальника почав обліковуватися із 26.02.2021, в позивача відсутні оригінали первинних бухгалтерських документів та виписки з реєстрів бухгалтерського обліку, які підтверджують надання відповідачу саме кредиту від позивача, у зв`язку із чим позивачем разом із позовною заявою було подано клопотання про витребування доказів в АТ «Універсал Банк» щодо зарахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 вказаний відповідачем у договорі позики суми кредиту.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник ОСОБА_1 Матвіїв Є.І. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 Матвіїв Є.І. просила апеляційну скаргу задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Судом встановлено, що 12 березня 2020 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №4, згідно якого кредитор зобов`язувався надати позичальнику в користування на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти (кредит) на споживчі цілі у розмірі 6300,00 грн, які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування цим кредитом не пізніше 21 березня 2020 року.

Із матеріалів справи вбачається, що вищевказаний договір був укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: www.forzacredit.com.ua, підписаний електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРЗА» та акцептована відповідачем 12 березня 2020 року шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Також із матеріалів справи вбачається, що 26 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ФОРЗА» і ТОВ «Фінансова Компанія «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу №20210226-Ф/2, за яким відбулося відступлення права грошової вимоги на користь позивача ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», який набув статусу кредитора у грошовому зобов`язанні щодо відповідача ОСОБА_1 згідно реєстру прав вимоги №20210226-Ф/2.

Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» покликалось на те, що на виконання умов договору позики №4 від 12 березня 2020 року первинним кредитором було перераховано ОСОБА_1 узгоджену суму грошових коштів (6300,00 грн), однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у сумі 22520,43 грн.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» надано: копію договору позики №4 від 12.03.2020; паспорт споживчого кредиту; додаток до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту; копії договорів факторингу з додатками; платіжні доручення, згідно яких платником є ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» та отримувачем коштів ТОВ «ФК «ФОРЗА»; витяг з реєстру прав вимог; виписка (розрахунок) з особового рахунку ОСОБА_1 , видана позивачем; реєстр прав вимог №1 до договору факторингу №20210226-Ф/2 від 26.02.2021.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору.

Як убачається з відповіді АТ «Універсал Банк» від 02.07.2024, картки АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) не відкривалися.

Колегія суддів враховує, що звертаючись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач не надав доказів, які б підтверджували факт отримання позичальником кредитних коштів, зокрема, квитанції, платіжної інструкції, довідок про зарахування коштів на рахунок позичальника, виписки по рахунку, тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» не доведено факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов кредитного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, відтак підстави для стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків місцевого суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанова складено: 11.04.2025

Головуючий

Судді