Справа № 464/8304/21 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/436/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи Приватного акціонерного товариства «Уніка», про відшкодування шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача втрачений заробіток у зв`язку із стійкою втратою професійної працездатності за період з 06.02.2019 по 11.06.2023 у сумі 428 871,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 16.04.2021 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. На підставі п. «в», «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного вищевказаним вироком покарання. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28.09.2021 вирок Франківського районного суду м. Львова від 16.04.2021 змінено в частині вирішення цивільного позову, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн, в решті вирок залишено без змін.

Відповідно до вказаного вироку, ОСОБА_3 25.10.2026 близько 15:55 год., керуючи автомобілем марки «Honda», на вул. Стрийська в напрямку центральної частини м. Львова, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки та здійснив маневр розвороту в забороненому місці, виїхавши на призначений для зустрічного руху бік дороги, якою в цей час у попутному з ним напрямку рухався мотоцикл «Yamaha», під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулось зіткнення, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, записів медичної документації, наданих судом для проведення комісійної експертизи, ОСОБА_1 з 25.10.2016 по 11.11.2016 перебував на стаціонарному лікуванні у 8 Міській клінічній лікарні м. Львова з діагнозом: закрита черепно-мозкова травми у вигляді закритого перелому кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку легкого ступеня та крововилив в його оболонки. Надалі з 2016 по 2019 роки періодично лікувався амбулаторно та стаціонарно, діагноз: стійкі залишкові ознаки закритої черепно-мозкової травми у вигляді після травматичної енцефалопатії з синдромом внутрішньочерепної гіпертензії, цефалгічним, астеноневротичним синдромом. Відповідно до акту огляду МСЕК №340 ОСОБА_1 з 06.02.2019 встановлено ІІ групу інвалідності терміном на 1 рік на час навчання, діагноз: «Наслідки перенесеної 3ЧМТ 25.10.2016. Забій черепа у вигляді енцефалопатії І ст. з внутрішньочерепною гіпертензією, стійким цефалгічним, астеноневротичним синдромом». Надалі позивачу продовжувалась ІІ група інвалідності (довідка №336478 серії 12ААБ до акту огляду МСЕК від 06.02.2020, акт огляду МСЕК №482 від 22.02.2021) та 07.03.2023 згідно з довідкою №737354 серії 12ААВ до акту огляду МСЕК позивачу встановлено ІІІ групи терміном на 3 роки (до 07.03.2026). На період визначення ОСОБА_1 інвалідності ІI-IІI групи з 06.02.2019 по 07.03.2026 та на час проведення комісійної судово-медичної експертизи за наслідками перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді енцефалопатії з цефалгічним синдромом, помірного астено-невротичного та лікворно-гіпертензійного синдромів стійка втрата професійної працездатності складає 30%, загальної працездатності 20%.

Зазначив, що з 01.01.2019 по 28.02.2019 позивач працював у ТОВ «Медичний центр фізичної терапії та медицини болю «ІННОВО», з 03.11.2020 по 28.02.2022 в ТОВ «Медичний центр «Норімед Плюс». Позивач отримував заробітну плату в мінімальному розмірі або 0,25 ставки, що є нижче п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25.10.2016, йому заподіяно тілесні ушкодження та встановлено групу інвалідності, через ушкодження здоров`я, яких він зазнав з вини відповідача ОСОБА_3 , тривалий час не міг влаштуватись на роботу, оскільки втратив працездатність та змушений був проходити реабілітацію і лікування. З огляду на викладене, сума відшкодування втраченого заробітку у зв`язку із стійкою втратою професійної працездатності за період з 06.02.2019 по 11.06.2023, що підлягає стягненню з відповідача, становить 428 871,00 грн.

На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Позов мотивував тим, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 16.04.2021 також встановлено, що дії водія мотоцикла ОСОБА_1 , який об`їжджаючи автомобілі, що стояли у крайній лівій смузі, рухався зі швидкістю 90 км/год. призначеним для зустрічного руху боці дороги, не відповідали вимогам п. 12.4, 11.4 Правил дорожнього руху. Вважає, що дії ОСОБА_1 є частиною фактору, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок суду ґрунтувався на матеріалах кримінального провадження та встановленому в судовому засіданні суб`єктивному ставленні кожного із водіїв до своїх дій, що передували дорожньо-транспортній пригоді. Суд першої інстанції визнав, що дії потерпілого стали частиною причин та умов, які призвели до вчинення дорожньо-транспортної пригоди. За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП постановою суду від 14.02.2019 провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, що не є реабілітуючою обставиною.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 завдано значної моральної шкоди у зв`язку із фізичним болем та стражданнями внаслідок отриманих травм та ушкоджень, яких він зазнав під час ДТП, а також душевних страждань через протиправну поведінку ОСОБА_1 щодо нього. З 26.10.2016 по 07.11.2016 ОСОБА_3 перебував на лікуванні у нейрохірургічному відділенні Клінічної лікарні львівської залізниці, діагноз: закрита черепно-мозкова травма, пароксизмальний розлад свідомості, порушення статики та ходи, травма лівого ока, що підтверджується екіприз-випискою з медичної карти №11270. Зазначає, що з моменту заподіяння шкоди, він зазнає сильних душевних переживань та емоційного дискомфорту, постійно перебуває у стресовому стані, у зв`язку з чим у нього погіршилось самопочуття. Матеріальну компенсацію завданої йому моральної шкоди оцінив у загальному розмірі 200 000,00 грн, який визначений з урахуванням характеру правопорушення, допущеного ОСОБА_1 , глибиною фізичних та душевний страждань внаслідок травм, отриманих в ДТП, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.01.2024 у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що винуватцем ДТП є ОСОБА_3 і саме через його винні дії сталось конкретне ДТП. Судом встановлено вину ОСОБА_3 у ДТП. Судом встановлено, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч,1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК). З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. На першому місці є інтереси потерпілого, який має право на відшкодування шкоди із винуватця ДТП. Внаслідок ДТП позивачу заподіяно тяжкі тілесні ушкодження та встановлено III групу інвалідності по сьогоднішній день. Просить суд врахувати характер травми, а саме перелом основи черепа, що є непоправним ушкодження здоров`я, адже в наслідок такого ушкодження здоров`я, позивач постійно змушений відчувати головний біль. Через отримані ушкодження здоров`я, яких позивач зазнав з вини ОСОБА_3 , він довший час не міг піти на роботу, оскільки втратив працездатність та змушений був проходити реабілітацію і лікуватися, що виключало можливість працювати та заробляти гроші. Суду представлено розрахунок відповідно до ч.1 ст. 1197 ЦК України за період з 06.02.2019 по 11.06.2023, відповідно до висновку експертизи. Відповідач по справі заперечення на розрахунок не подав та власного розрахунку також не представив. Таким чином, враховуючи те, що позивач відмовляється від позовних вимог в частині стягнення шкоди у зв`язку із стійкою втратою працездатністю в сумі 185 273,67 грн, що підлягала виплаті страховою компанією, тому підлягають до задоволення вимоги в частині стягнення із відповідача шкоди у зв`язку із стійкою втратою працездатністю в розмірі 243 597,33 грн. Отже, суд першої інстанції міг встановити розмір шкоди у зв`язку із стійкою втратою працездатністю та були всі підстави для часткового задоволення позовних вимог, а саме задоволення позовних вимог щодо стягнення із відповідача 243 597,33 грн шкоди у зв`язку із стійкою втратою працездатністю, при цьому він вказував, що відмовляється від стягнення із відповідача шкоди в частині розміру страхового ліміту.

Просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08.01.2024 скасувати частково, а саме в частині відмови в позові ОСОБА_1 про відшкодування шкоди та в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, а саме стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 243 597,33 грн втраченого заробітку у зв`язку із стійкою втратою професійної працездатності за період 06.02.2019 по 11.06.2023.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 січня 2024 року також оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що оскільки епікриз-виписки з медичної карти № 11270 містив інформацію щодо переліку отриманих травм під час ДТП та періодом їх лікування, то такий документ надавав можливість суду встановити дійсні обставини справи в частині заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, відтак він відповідав вимогам достовірності, визначених чинним процесуальним законодавством. Отже, висновки суду першої інстанції відносно того, що позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_3 не було надано належних, допустимих та достовірних доказів наявності завданої йому моральної шкоди, не відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються відповідними письмовими доказами. Всупереч наведеним нормам процесуального права суд першої інстанції взагалі не надав ніякої оцінки наведеним вище письмовим доказам завданої моральної шкоди позивачу за зустрічним позовом та не відобразив вказаних документів у оскаржуваному рішенні. Суд першої інстанції визнав, що дії потерпілого у кримінальному провадженні стали частиною причин та умов, які призвели до скоєння ДТП. Підтвердженням цьому, є протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 435417 від 22.10.2018, який було складено на ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, що в подальшому було предметом судового розгляду та знайшло своє відображення у постанові Сихівського районного суду м. Львова по справі № 464/6064/18.

Просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08.01.2024 скасувати в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої моральної шкоди у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Від ОСОБА_3 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заперечив проти задоволення скарги ОСОБА_3 . Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_3 та заперечив проти задоволення скарги ОСОБА_1 .

Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 16.04.2021 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Відповідно до вироку ОСОБА_3 25.10.2016 близько 15:55 год., керуючи автомобілем марки «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись у м. Львові на вул. Стрийська в напрямку центральної частини міста, порушив вимоги Розділу 1 пп. 1.5, Розділу 2 пп.2.3 б, д, Розділу 10 пп. 10.1 та дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху, які виразилися в тому, що він не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а саме розпочав виконання маневру розвороту в недозволеному місці, при цьому не переконався, що це буде безпечним, перетнувши подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, по якому в цей час у попутному напрямку рухався мотоцикл марки «Yamaha», р.н. НОМЕР_2 (реєстрація республіки Польща), під керуванням водія ОСОБА_5 -.В.М., внаслідок чого відбулось зіткнення, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28.09.2021 вирок Франківського районного суду м. Львова від 16.04.2021 змінено в частині вирішення цивільного позову, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у сумі 100 000 грн, в решті вирок залишено без змін.

Внаслідок отриманих ушкоджень ОСОБА_1 в період з 25.10.2016 по 11.11.2016 лікувався у медичному закладі 8-ма Міська клінічна лікарня м. Львова, діагноз: закрита черепно-мозкова травми у вигляді закритого перелому кісток склепіння та основи черепа, забій головного мозку легкого ступеня та крововилив в його оболонки. З 2016 по 2019 роки періодично лікувався амбулаторно і стаціонарно з діагнозом: «Стійкі залишкові ознаки закритої черепно-мозкової травми (25.10.2016) у вигляді після травматичної енфалопатії з синдромом внутрішньочерепної гіпертензії, цефалічним, астеноневротичним синдромом», та з 06.02.2019 відповідно до акта огляду МСЕК №340 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності терміном на один рік.

З 06.02.2020 відповідно до довідки № 336478 серії 12ААБ до акта огляду МСЕК від 06.02.2020 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності до березня 2021 року.

З 22.02.2021 згідно з актом огляду МСЕК №482 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності терміном на два роки (до березня 2023 року).

Відповідно до копії довідки № 737354 серії 12ААВ до акта огляду МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності терміном на 3 роки (до 07.03.2026).

На підставі заяви ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування, копії страхового полісу, розрахункових документів та медвитягів, а також вироку суду, ПрАТ «СК «Уніка» складено страховий акт від 29.03.2022 про виплату страхового відшкодування у сумі 40 826,33 грн.

Як вбачається з листа № 00206490/1 від 16.06.2023 ПрАТ «СК «Уніка» 30.03.2022 здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у загальному розмірі 40 826,33 грн, з яких: 12 782,22 грн виплата на лікування згідно з наданими розрахунковими документами; 26 100,00 грн у зв`язку із стійкою втратою працездатності згідно з ст. 26.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та 1941,41 грн відшкодування моральної шкоди згідно з ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до Висновку експерта (комісійної судово-медичної експертизи) Комунального закладу Львівської обласної ради Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи № 24 від 03.10.2022, на період визначення ОСОБА_1 інвалідності ІІ-ІІІ з 06.02.2019 по 07.03.2023 і на час проведення експертизи за наслідками перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді енефалопатії з ефалгічним синдромом, помірно антено-невропатичного та лікворно-гіпертензійного синдромів стійка втрата професійної працездатності ОСОБА_1 складає 30 % загальної працездатності, загальної працездатності 20 % (відповідно Наказу МОЗ України №420 від 05.06.2012 «Критерії встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності» таблиці №1 п.п. 1 б, 1.2 б).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За загальним правилом майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вироком суду доведена вина ОСОБА_3 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, та у завданні в результаті ДТП ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Як передбачено статтею 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Після ДТП ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю за загальним захворюванням, а саме: з 06.02.2019 йому встановлено ІІ групу інвалідності, з 22.02.2021 ІІІ групу інвалідності по теперішній час.

Як встановлено судом, на момент ДТП ОСОБА_1 навчався у Львівському державному університеті фізичної культури. З 01.01.2019 по 28.02.2019 ОСОБА_1 працював у ТОВ «Медичний центр фізичної терапії та медицини болю «ІННОВО», з 03.11.2020 по 28.02.2022 в ТОВ «Медичний центр «Норімед Плюс» (0,25 ставки).

Згідно з розрахунком, наданим ОСОБА_1 , розмір втраченого ним заробітку за період з 06.02.2019 по 11.06.2023 становить 425 871,00 грн. Розрахунок обчислено з урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати та ОСОБА_3 не спростовано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для покладення відповідальності на відповідача ОСОБА_3 , оскільки неможливо встановити різниці між фактичним розміром шкоди і належною страховою виплатою.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована ПрАТ « СК «Уніка». ПрАТ «СК «Уніка» виплатило страхове відшкодування ОСОБА_1 у розмірі: 12 782,22 грн витрати на лікування, 85 273,67 грн у зв`язку із стійкою втратою працездатності (встановлення інвалідності), 1944,11 грн моральна шкода, 39 862,45 грн за пошкоджений транспортний засіб.

ОСОБА_1 погодився, що 185 273,67 грн із 425 871,00 грн підлягають виплаті страховою компанією в межах ліміту страхового відшкодування, тому просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 243 597,33 грн втраченого заробітку.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 3 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Сихівського районного суду м. Львова від 14.02.2019 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, що є нереабілітуючою обставиною.

З вироку Франківського районного суду м. Львова від 16.04.2021 вбачається, що суд встановив, що дії водія мотоцикла ОСОБА_1 , який об`їжджаючи автомобілі, що стояли у крайній лівій смузі даного напрямку, рухався зі швидкістю 90км/год по призначеному для зустрічного руху боці дороги, не відповідали вимогам п.п.12.4, 11.4 ПДР, а тому його дії є частиною фактору, що призвів до вказаного ДТП.

Такий висновок суду грунтується на встановленому в судовому засіданні субєктивному ставленні кожного із водіїв до своїх дій, що передували ДТП, а саме, якщо б водій мотоцикла ОСОБА_1 дотримався правил дорожнього руху і знаходився в межі проїзжої частини попутного напрямку в якому він рухався і не виїзжав на смугу зустрічного руху та дотримався швидкості руху в межах дозволенного, то порушення ПДР обвинуваченим ОСОБА_3 могло закінчитись без наслідків.

З огляду на вказане, суд визнав, що дії потерпілого, як водія, стали частиною причин та умов, котрі призвели до вказаної дорожньо транспортної пригоди, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_3 .

За вказаних обставин, при вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди, завданої володільцем джерела підвищеної небезпеки, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зменшення її розміру до 121 798,66 грн (243 597,33 грн / 2), оскільки судом встановлено як вину ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, так і вину ОСОБА_1 .

З огляду на вказане рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів погоджується із рішенням суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 з таких підстав.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_3 не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів наявності моральної шкоди та не обґрунтовано розмір відшкодування такої.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду не спростовують, тому рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та ухвалити в цій нову постанову про часткове задоволення позову. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2023 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 про відшкодування шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 121 798,66 грн втраченого заробітку у зав`язку із стійкою втратою професійної працездатності за період 06.02.2019 по 11.06.2023.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Повний текст постанови складено: 11.04.2025

Головуючий

Судді