Провадження № 2/357/1624/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання Каплічної Ж.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

24.10.2024 представник позивача, адвокат Даценко Юлія Іванівна, звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення у системі «Електронний суд», мотивуючи тим, що 26 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики, на підставі якого, у той же день, позивач позичив відповідачу кошти у розмірі 83 000 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідачем, 26 червня 2024 року, було особисто написано розписку про отримання у борг від позивача коштів у розмірі 83000,00 грн. Згідно розписки від 26.06.2024 ОСОБА_2 зобов`язувався повернути отримані ним кошти у сумі 83000 грн ОСОБА_1 до 01 серпня 2024 року. 27 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики, на підставі якого, у той же день, позивач позичив відповідачу кошти у розмірі 83000 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідачем, 27 червня 2024 року, було особисто написано розписку про отримання в борг від позивача коштів у розмірі 83000,00 грн. Згідно розписки від 27.06.2024 ОСОБА_2 зобов`язувався повернути отримані ним кошти у сумі 83000 грн ОСОБА_1 до 01 вересня 2024 року. Також, 28 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено ще один письмовий договір позики, на підставі якого, у той же день, позивач позичив відповідачу кошти у розмірі 83000 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідачем, 27 червня 2024 року, було особисто написано розписку про отримання в борг від позивача коштів у розмірі 83000,00 грн. Згідно розписки від 28.06.2024 ОСОБА_2 зобов`язувався повернути отримані ним кошти у сумі 83 000 грн ОСОБА_1 до 01 жовтня 2024 року. У розписках від 26.06.2024, від 27.06.2024, від 28.06.2024 зазначено, зокрема, сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідач зобов`язується повернути позивачу, строк повернення грошових коштів, особистий підпис позичальника. Таким чином, видані відповідачем позивачу вищевказані розписки у розумінні Цивільного кодексу є договорами позики. Оригінали розписок зберігаються у позивача. Також, боргові розписки від 26.06.2024, від 27.06.2024, від 28.06.2024 підтверджують не тільки факт укладення договору позики, а й факт отримання коштів ОСОБА_2 та виникнення у нього обов`язку щодо їх повернення ОСОБА_1 . Водночас, ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов`язання, оскільки, ним у встановлений строк не повернуто кошти, зокрема: за розпискою від 26.06.2024 у строк до 01.08.2024 не повернуто кошти в розмірі 66 000 грн; за розпискою від 27.06.2024 у строк до 01.09.2024 не повернуто кошти в розмірі 83 000 грн; за розпискою від 28.06.2024 у строк до 01.10.2024 року не повернуто кошти в розмірі 83 000 грн. 18 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою щодо повернення суми боргу за розписками від 26.06.2024 та 27.06.2024 протягом 3 календарних днів з моменту отримання вимоги. Проте, ОСОБА_2 станом на жовтень 2024 року зобов`язання так і не було виконано, відповідь на вимогу не надано. Тому, 08 жовтня 2024 року представником ОСОБА_1 , адвокатом Даценко Ю.І., було направлено ОСОБА_2 претензію про повернення коштів за розписками. Після чого, 13 жовтня 2024 року ОСОБА_2 здійснив платіж на суму 7000,00 грн та 14 жовтня 2024 року на суму 10000 грн. Однак, сума боргу за розпискою від 26.06.2024 року складає 83000 гривень, яку ОСОБА_2 зобов`язувався повернути до 01 серпня 2024 року. Відповідно сплата ОСОБА_2 17 000 грн, не змінює факту прострочення виконання зобов`язання та факту не сплати до цього часу іншої частини суми за розпискою, а саме 66000 гривень (83 000 17 000). Окрім того, за розписками від 27.06.2024 та 28.06.2024 ОСОБА_2 не здійснено жодного платежу та зобов`язання за ними залишається невиконаним. Зокрема, у визначений розписками строк відповідач не повернув борг, почав ухилятись від телефонних переговорів та сплати боргу. Тому, формальна відмова відповідача виконати свої зобов`язання за договорами позики від 26.06.2024, від 27.06.2024, від 28.06.2024 та повернути позику добровільно змушує позивача звернутися до суду з позовом про примусове стягнення суми боргу. Також, враховуючи неповернення ОСОБА_2 позики у повному обсязі, позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання, пені та інфляційних втрат, згідно ст.611,625 ЦК України. Тому, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 26.06.2024 у розмірі 66 000, 00 грн, 3% річних у сумі 450,25 грн, пеню у сумі 3 891,48 грн та інфляційні збитки у розмірі 1 391,94 грн, всього у загальному розмірі 71 733,67 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 27.06.2024 у розмірі 83000,00 грн, 3% річних у сумі 354,74 грн, пеню у сумі 3066,01 грн та інфляційні збитки у розмірі 1245,00 грн, всього у загальному розмірі 87665,75 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 28.06.2024 у розмірі 83000,00 грн, 3% річних у сумі 150,08 грн, пеню у сумі 1297,16 грн, всього у загальному розмірі 84 447,24 грн; судові витрати у справі.

20.11.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.12.2024 - 11:30 год та витребувано у ОСОБА_1 оригінали розписок від 26.06.2024, 27.06.2024, 28.06.2024, виданих ОСОБА_2 .

04.12.2024 позивач - ОСОБА_1 подав до суду, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, оригінали розписок на виконання ухвали суду від 20.11.2024, які отримані судом 06.12.2024.

17.12.2024 судом постановлено ухвалу, якою забезпечено участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника позивача, адвоката Даценко Юлії Іванівни.

18.12.2024 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про: прийняття до розгляду оригіналів документів поданих позивачем та про відкладення підготовчого засідання на 29.01.2025 15:00 год, для реалізації права на подання заяв щодо спору та врегулювання спору мирним шляхом, за клопотанням відповідача.

29.01.2025 справу було знято з розгляду, а підготовче засідання перенесено на 13.02.2025-14:00 год, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді у справі,.

13.02.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 11.03.2025 -14:00 год.

11.03.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 03.04.2025 11:30 год, згідно ч.2, ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача, адвокат Даценко Юлія Іванівна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що окрім вказаних коштів, відповідач, ще отримав у борг у позивача інші кошти, на підставі трьох розписок, які повертав та інші договори наразі не є предметом даного спору.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково, подав до суду відповідну заяву та зазначив, що дійсно він уклав із позивачем вказані у позові договори та отримав за ними кошти, про що написав власноручно три розписки, без примусу та тиску. За одним договором повернув позивачу 17000,00 грн, а решту коштів не повернув. Також, між ним та позивачем є інші договори позики, за яким він повертає кошти, шляхом направлення їх на картковий рахунок позивача. Він не визнає позовні вимоги щодо стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки у період воєнного стану звільняється від їх сплати.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи (а.с. 15-21,51) вбачається, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановлено, що 26 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 83000,00 грн, які зобов`язався повернути до 01 серпня 2024 року; 27 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 83000,00 грн, які зобов`язався повернути до 01 вересня 2024 року; 28 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 83000,00 грн, які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2024 року, що підтверджено матеріалами справи (а.с.67-69) та визнається відповідачем.

З матеріалів справи (а.с.29-32) вбачається, що 18.09.2024 ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимоги про повернення коштів, за договорами позики від 26.06.2024 та від 27.06.2024, протягом 3 календарних днів з моменту отримання вимоги та 08.10.2024 представник позивача, адвокат Даценко Ю.І., направила відповідачу претензію про повернення коштів за договорами.

Також, встановлено, що 13 жовтня 2024 року ОСОБА_2 здійснив платіж на суму 7000,00 грн та 14 жовтня 2024 року на суму 10000 грн, у рахунок повернення коштів за договором позики від 26 червня 2024 року, що визнається сторонами.

Разом з тим, відповідач не виконав зобов`язання у повному обсязі, за договорами позики від 26 червня 2024 року, 27 червня 2024 року, 28 червня 2024 року, у встановлений строк та на вимогу позивача, тому останній звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей...

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16-ц.

Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Отже, враховуючи, що боргові документи (розписки від 26 червня 2024 року, 27 червня 2024 року, 28 червня 2024 року) були надані позивачем до суду, відповідач свої зобов`язання за договорами не виконав та в судовому засіданні він визнав обставини щодо укладення вказаних договорів позики та порушення ним зобов`язань за ними.

На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України: невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У даному випадку, позивачем доведено факт укладення договорів позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 26.06.2024 у розмірі 66 000,00 грн, за договором позики від 27.06.2024 у розмірі 83000,00 грн та за договором позики від 28.06.2024 у розмірі 83000,00 грн, всього у розмірі 232000,00 грн підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів за прострочення виконання зобов`язання, а саме: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, суми, на яку збільшилася заборгованість в наслідок інфляційних процесів та 3% річних суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який Указами Президента України неодноразово було продовжено, зокрема і станом на час розгляду справи.

Таким чином, враховуючи зазначене, вимоги позивача, заявлені у порядку ст. 611, 625 ЦК України, не підлягають до задоволення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено при подачі позову судовий збір у розмірі 1951,20 грн (а.с. 13), таким чином, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на його користь стягуються судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1856,40 грн, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 526, 536, 545, 610, 611, 625, 626, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст. 4, 12, 76 82, 141, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), про стягнення коштів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26.06.2024 у розмірі 66 000,00 грн, за договором позики від 27.06.2024 у розмірі 83000,00 грн та за договором позики від 28.06.2024 у розмірі 83000,00 грн, всього 232000,00 грн (двісті тридцять дві тисячі гривень 00 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплати судового збору у розмірі 1856,40 грн (одна тисяча вісімсот п`ятдесят шість гривень 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.04.2025.

Суддя: О. В. Бондаренко