ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3043/24

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/301/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Садівниче товариство Колос

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Садівничого товариства Колос на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Маринченко О. А. від 13 листопада 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, дата складання повного рішення - 15 листопада 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства Колос про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Садівничого товариства Колос, в якому просив: визнати неправомірним протокол №3 від 26.11.2023 року правління Садівничого товариства Колос, в частині від`єднання земельної ділянки №211 від електропостачання з подальшою можливістю відновлення електропостачання, в разі сплати заборгованості по внесках та оплати поновлюючих робіт у сумі 500 грн.; визнати неправомірними дії Садівничого товариства Колос щодо припинення електропостачання земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0777 га, кадастровий номер :02:054:5579, призначеної для ведення садівництва, яка знаходиться в Садівничому товаристві Колос у м. Чернігові (Півці); зобов`язати Садівниче товариство Колос безоплатно підключити до електропостачання земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0777 га, кадастровий номер :02:054:5579, призначену для ведення садівництва, яка знаходиться в Садівничому товаристві Колос у м.Чернігові (Півці) та належить ОСОБА_1 на праві власності; стягнути з Садівничого товариства Колос 10 000 грн., у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що йому на праві власності належить земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,0777 га, кадастровий номер :02:054:5579, призначена для ведення садівництва, яка знаходиться в Садівничому товаристві Колос у м. Чернігові (Півці), і позивач є членом даного товариства. Позивач зазначав, що на вказаній земельній ділянці знаходиться садовий будинок, площею 54,9 кв.м, в якому він фактично проживає. За доводами позивача, 28.11.2023 року невідомі позивачу особи, разом із головою Садівничого товариства Колос, без жодних попереджень відрізали кабелі електропостачання від земельної ділянки та садового будинку позивача, пояснивши це необхідністю сплати членських та цільових внесків та пославшись на рішення загальних зборів членів (уповноважених) та правління Садівничого товариства Колос. 15.12.2023 року позивач звернувся до голови Садівничого товариства Колос, із проханням роз`яснити, які саме внески ним не сплачені та надати розрахунок заборгованості, при цьому, позивачу було повідомлено, що він має заборгованість зі сплати членських та цільових внесків, за період з 2019 року по 2023 рік, яка разом із нарахованим штрафом складає 2 638 грн. 22 коп. 09.01.2024 року позивач звернувся до голови Садівничого товариства Колос, із проханням роз`яснити, на якій підставі було відключено світло в його садовому будинку. Листом від 20.01.2024 року Садівниче товариство Колос повідомило позивачу, що 28.11.2023 року земельна ділянка №211 була відключена від електропостачання, згідно рішення членів правління Садівничого товариства Колос, оформленого протоколом №3 від 26.11.2023 року. Згідно із протоколом №2 від 22.10.2023 року правлінням Садівничого товариства Колос, було вирішено письмово повідомити позивача - власника ділянки № НОМЕР_1 про необхідність сплати заборгованості по членським та цільовим внескам у сумі 2 638 грн. 22 коп., у десятиденний термін і попередити, що в разі непогашення боргу, ділянку №211 буде відключено від електроенергії. Позивач стверджує, що він не отримував жодного попередження про відключення електропостачання. У подальшому, відповідно до протоколу №3 від 26.11.2023 року, правлінням Садівничого товариства Колос було вирішено найближчим часом від`єднати земельну ділянку №211 від електропостачання, із подальшою можливістю відновлення електропостачання, у разі сплати заборгованості по внесках та оплати поновлюючих робіт у сумі 500 грн. За доводами позивача, дані рішення є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки статутом Садівничого товариства Колос не передбачено від`єднання земельних ділянок від електропостачання, у разі несплати членами товариства членських та цільових внесків, і будь-яка заборгованість перед Садівничим товариством Колос за спожиту електроенергію, у позивача відсутня. Позивач стверджує, що дії відповідача щодо припинення електропостачання до його земельної ділянки, є такими, що порушують визначений чинним законодавством порядок припинення енергопостачання, і обмежують права та інтереси позивача, як споживача електричної енергії, оскільки порядок відключення від електропостачання земельних ділянок не регулюється статутом Садівничого товариства Колос та рішеннями його правління, а визначається іншими нормативно-правовими актами, які мають вишу юридичну силу, та відповідно до яких відключення від постачання електричної енергії може мати місце, зокрема, за наявності заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, відповідно до умов договору з електропостачальником. Позивач вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану, у редакції, згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 390 від 21.04.2023 року, яка діяла станом на момент відключення електроенергії - 28.11.2023 року, було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню, у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Разом із тим, враховуючи обставини, на які посилався відповідач, як на підставу припинення постачання електроенергії - наявність заборгованості зі сплати членських та цільових внесків, відповідач не позбавлений був можливості доводити та захищати свої права, шляхом пред`явлення позову про відшкодування чи стягнення відповідних витрат та сум. Позивач зазначає, що він є особою із інвалідністю ІІ групи та учасником бойових дій, і має право на пільги, встановлені для ветеранів війни - інвалідів війни, а саме, пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету, відповідно до податкового та митного законодавства. У зв`язку із порушенням відповідачем прав позивача, позивач стверджував, що він, як людина із інвалідністю другої групи, вже більше, ніж три місяці, проживає без електроенергії у зимовий період, не може належним чином здійснювати своє лікування, оскільки будинок повністю залежить від електропостачання, і йому необхідно докладати значних зусиль для організації свого життя та життя членів його сім`ї. Позивач вказує, що з метою відновлення своїх порушених прав, він був змушений збирати докази, і звертатися за правовою допомогою та до суду, що спричинило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, нераціонального витрачання життєвого часу, підвищеної психоемоційної напруги, що негативно позначилось на стані його здоров`я, і тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку він просить стягнути на його користь із відповідача у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року позов ОСОБА_1 до Садівничого товариства Колос про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Судом визнано неправомірним рішення правління Садівничого товариства Колос, оформлене протоколом №3 від 26.11.2023 року, в частині від`єднання земельної ділянки № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 , від електропостачання з подальшою можливістю відновлення електропостачання в разі сплати заборгованості по внесках та оплати поновлюючих робіт у сумі 500 грн. Зобов`язано Садівниче товариство Колос безоплатно поновити електропостачання до земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0777 га, кадастровий номер :02:054:5579, призначеної для ведення садівництва, яка знаходиться в Садівничому товаристві Колос в м.Чернігові (Півці) та належить ОСОБА_1 на праві власності. Стягнуто із Садівничого товариства Колос на користь ОСОБА_1 3 000 грн., у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Стягнуто із Садівничого товариства Колос на користь держави 1 574 грн. 56 коп. судового збору. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Садівничого товариства Колос 2 000 грн., у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року Садівниче товариство Колос просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року по справі №750/3043/24, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, в повному обсязі. Також апелянт просить стягнути із ОСОБА_1 на користь Садівничого товариство Колос витрати на правничу допомогу у повному розмірі - 7 000 грн. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки всім наданим доказам, і не з`ясував повністю обставини справи, що призвело до винесення необґрунтованого рішення. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що дії відповідача відповідали положенням ЦК України та Статуту товариства. Рішення про відключення земельної ділянки позивача було прийнято Правлінням товариства, на підставі систематичної несплати позивачем обов`язкових внесків, що порушує права інших учасників товариства, та ставить під загрозу його фінансову стабільність. За доводами апелянта, судом першої інстанції не було прийнято до уваги протоколи засідань Правління, які підтверджують численні попередження позивачу щодо необхідності погашення заборгованості, а також витяги із фінансової звітності, які підтверджують заборгованість позивача та її тривалість. Доводи апеляційної скарги вказують, що Садівниче товариство Колос не є прибутковою організацією, і всі витрати Товариства на утримання інфраструктури, в тому числі, оплата праці найманих працівників, оплата податку на землю, експлуатаційні витрати електричних мереж, оплата послуг електрика, утримання трансформатора, покриваються виключно за рахунок членських внесків, що було неодноразово роз`яснено позивачу. Апелянт вважає необґрунтованим посилання позивача на його статус особи із інвалідністю другої групи, оскільки пільги на сплату членських внесків чи оплати електроенергії у садівничих товариствах законодавством не передбачені. За доводами апелянта, до функцій Правління Кооперативу входить процес впровадження у господарстві та побуті електричної енергії, саме тому Правлінням було прийняте рішення про відключення електропостачання до земельної ділянки позивача через заборгованість. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги внутрішні правила, які передбачають можливість від`єднання електропостачання, як крайній захід у разі порушення обов`язків учасника товариства, про що неодноразово повідомлялось позивачу. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції зобов`язав відповідача безоплатно поновити електропостачання, не врахувавши, що витрати на поновлення електропостачання є прямим наслідком відмови позивача сплатити борг. Апелянт зазначає, що витрати у розмірі 500 грн. були встановлені відповідачем на підставі розрахунків, затверджених правлінням товариства, та є обґрунтованими, позивач сам створив ситуацію, яка призвела до необхідності відключення електропостачання, тому покладення витрат з його відновлення на відповідача, є несправедливим. За доводами апелянта, рішення про зобов`язання відповідача безоплатно поновити електропостачання та стягнення моральної шкоди, є непропорційним порушенню, допущеному позивачем. Апелянт стверджує, що позивач не надав жодних доказів завдання йому моральних страждань відключенням електроенергії, ОСОБА_1 не був постійним мешканцем за адресою земельної ділянки, тому відключення електроенергії не могло спричинити йому значні незручності. Апелянт критично ставиться до показань свідка ОСОБА_2 , які є суперечливими, при цьому, вважає, що судом першої інстанції було проігноровано прохання відповідача про допит свідків, а судове засідання, після якого було ухвалено рішення, було проведено без відповідача та його представника, що позбавило його права на справедливий суд та надання суду всіх доказів. Апелянт вважає неспівмірним, заниженим та таким, що не відповідає дійсності, розмір витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 2 000 грн., які було стягнуто судом першої інстанції із позивача на користь відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача Садівничого товариства Колос - адвокат Хайтов П.В., ОСОБА_3 підтримали вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Савицький І.О. просили залишити без задоволення апеляційну скаргу Садівничого товариства Колос, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що Садівниче товариство Колос є обслуговуючим кооперативом, яке добровільно об`єднує громадян України на засадах спільності їх інтересів; неприбутковою організацією, створеною громадянами на добровільних засадах для сприяння її членам у вирішенні загальних соціально-господарських завдань, ведення садівництва, овочевництва і захисту їх прав та інтересів. Садівниче товариство Колос здійснює свою діяльність на земельній ділянці загальною площею 0,6561 га, що знаходиться у приватній власності членів кооперативу та на орендованих землях (земля сільськогосподарського призначення), що складається із земель сільськогосподарського призначення та землі загального користування, яка передана для організації колективного садівництва Чернігівською міською радою, та розташоване за адресою: вул. Кільцева, 6-б, м. Чернігів.

Згідно із пунктом 7.1. Статуту Садівничого товариства Колос, затвердженого загальними зборами членів Садівничого товариства Колос (протокол №2 від 24.09.2023 року) (далі - Статут) (а.с. 25-32), загальні збори членів кооперативу є вищим органом управління Садівничого товариства Колос. Виконавчим органом є Правління кооперативу, що очолюється головою кооперативу.

Загальні збори є вищим органом управління кооперативу та складаються з членів кооперативу. Загальні збори мають повноваження згідно цього Статуту вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення стосовно діяльності та справ кооперативу, що не суперечать закону (пункт 7.2. Статуту).

Пунктом 7.12. Статуту визначено, що загальні збори можуть розглядати усі питання діяльності кооперативу та взаємовідносин членів кооперативу між собою і кооперативом, зокрема, але не виключно: визначення основних напрямів діяльності кооперативу, затвердження його планів і звітів про їх виконання; внесення змін до Статуту кооперативу; створення та відкликання членів Правління кооперативу; встановлення розмірів вступного, членських та цільових внесків, термінів їх сплати; затвердження кошторису кооперативу; визначення винагороди за працю голови та членів Правління кооперативу; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління кооперативу, визначення повноважень відповідних контрольних органів; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; затвердження річних результатів діяльності кооперативу, затвердження звітів Правління та бухгалтерських балансів, висновків Ревізійної комісії, визначення порядку покриття збитків; виключення члена із кооперативу; прийняття рішення про ліквідацію кооперативу, призначення ліквідаційної комісії, визначення її повноважень, винагороди її членам; затвердження ліквідаційного балансу; призначення ревізійної комісії, обрання та звільнення її членів; розгляд скарг на рішення Правління і ревізійної комісії кооперативу; відчуження майна кооперативу на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна кооперативу; рішення щодо укладення кредитних договорів, договорів іпотеки, застави, поруки, випуску векселів, а також надання будь-яких гарантій.

Правління кооперативу є виконавчим органом, що здійснює поточне керівництво діяльністю кооперативу, реалізує політику кооперативу згідно з рішень Загальних зборів (пункт 7.17. Статуту).

У пункті 7.18. Статуту визначені повноваження правління кооперативу, а саме, правління кооперативу: зобов`язане регулярно, не менше одного разу на місяць, проводити свої засідання; обирає із свого складу секретаря правління; обирає із свого складу казначея; в разі потреби створює громадські комісії, які працюють під його керівництвом; складає річні кошториси кооперативу, річні плани розвитку та подає їх нa затвердження загальних зборів; звітує перед загальними зборами про виконання роботи; затверджує положення, порядки та інші внутрішні документи кооперативу, що визначають організаційну структуру кооперативу, оплату праці працівника кооперативу тощо, інформує про свої поточні справи, виконання планів, ситуацію у кооперативі шляхом розміщення повідомлень на дошці оголошень та на інтернет-месенджерах; веде облік майна і коштів кооперативу, розпоряджається ними в межах затвердженого кошторису кооперативу, в разі наявності термінових та обґрунтованих причин може перерозподіляти кошти між статтями кошторису без шкоди для виконання планових робіт; вживає заходів для усунення недоліків, виявлених ревізійною комісією; розглядає зауваження, пропозиції, заяви і скарги членів і працівників кооперативу: ухвалює з таких питань рішення; надає членам кооперативу інформацію за письмовою вимогою, згідно Закону про звернення громадян; веде облік відповідно до затверджених кошторисів та виконання членами кооперативу обов`язків по сплаті ними членських та цільових внесків: організовує роботи з електрифікації, водозабезпечення, будівництву і ремонту огорожі, благоустрою території кооперативу, зведення будівель і споруд, спорудженню доріг загального користування, інших проектів; здійснює контроль: за виконання членами кооперативу Статуту, рішень правління, загальних зборів, а також правил внутрішнього розпорядку кооперативу; за своєчасною сплатою членами кооперативу внесків і платежів, передбачених Статутом товариства в розмірах і в терміни, визначені загальними зборами; виносить на розгляд загальних зборів питання, які відносяться до їх компетенції.

Відповідно до пунктів 6.2. та 6.3. Статуту, джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів; майно, добровільно передане кооперативу його членами; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством. Майно кооперативу формується за рахунок вступних, членських, цільових внесків та інших надходжень, не заборонених законодавством України.

Вступні внески - це грошові кошти, які вносяться громадянами після оформлення членами кооперативу та йдуть на організаційні витрати з оформлення документації (розробка генплану, статуту, штампа, печатки, документації та інших, пов`язаних із цим витрат).

Членські внески - це грошові кошти, які обов`язково щорічно вносяться членами кооперативу і використовуються на поточні витрати, оплату праці найманих працівників та інші витрати кооперативу (в тому числі оплата податку на землю, експлуатаційні витрати електричних мереж, оплата пов`язана із вивозом сміття, транспортних витрат адміністрації, пов`язаних з загально-садівничими питаннями, закупка канцелярських приладів та різних матеріалів для потреб кооперативу, тощо).

Цільові внески - це грошові кошти, внесені членами кооперативу на будівництво та ремонт (суспільних приміщень, спорудження водопроводу, електромереж, влаштування доріг, загородження та ін.), придбання (створення) майна та об`єктів загального користування, оплату праці найманих працівників, а також проведення агрозаходів. Цільові внески є обов`язковими видами платежів і є одноразовими, спеціального характеру та призначення.

Розміри вступних, членських і цільових внесків однакові, встановлені відповідно до кошторису затверджуваного загальними зборами кооперативу і обов`язкові для всіх членів кооперативу.

Членські внески, плата за воду розраховуються пропорційно площі земельної ділянки кожного члену кооперативу. Плата за електропостачання по фактичній витраті згідно лічильником, що встановлений на кожній ділянці членів кооперативу (пункти 6.3, 6.4, 6.5, 6.6, 6.7 Статуту).

Згідно із пунктом 6.10. Статуту, члени товариства несуть відповідальність за невиконання обов`язків, передбачених цим Статутом, а саме, до членів кооперативу застосовуються такі види відповідальності: - штраф, порядок стягнення і розмір якого затверджується загальними зборами членів кооперативу, а саме: несплата за 1 рік - 20% від членського внеску; несплата за 2 роки - 50% від членського внеску; несплата за 3 роки та більше - 100% від членського внеску; виключення із членів кооперативу у разі систематичної несплати внесків за рішенням загальних зборів членів кооперативу.

Відповідно до пунктів 9.2. та 9.3. Статуту, доходи (прибутки) кооперативу як неприбуткової організації (членські, цільові внески та інші надходження, не заборонені законодавством України) використовуються виключно для фінансування видатків на утримання кооперативу, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених установчими документами. Розміри вступних, членських і цільових внесків (встановлених відповідно до кошторису, затвердженого Загальними зборами кооперативу) однакові і обов`язкові для всіх членів кооперативу. Членські внески, плата за воду розраховуються пропорційно площі земельної ділянки. Плата за електропостачання по фактичній витраті згідно з лічильником.

Член кооперативу зобов`язаний, зокрема, виконувати вимоги законодавства про садівництво, Статут кооперативу, органів місцевої влади, загальних зборів членів кооперативу і правління кооперативу; своєчасно сплачувати податок за земельну ділянку, а також за землі загального користування згідно законодавства, вступний, членські та цільові внески в розмірах і в строки, встановлені загальними зборами членів кооперативу; дотримуватися санітарних, будівельних та протипожежних норм і правил, правил користування електричною енергією для населення; нести відповідальність за технічний стан електричних мереж та контрольно-облікових запобіжних пристроїв, що розташовані на власній земельній ділянці (пункт 4.9. Статуту).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0777 га, кадастровий номер :02:054:5579, призначеної для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: Садівниче товариство Колос, земельна ділянка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 2965194 від 17.12.2009 року (а.с.10).

Згідно із копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.05.2010 року, позивач ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_2 на земельній ділянці з кадастровим номером :02:054:5579 (а.с.9). ОСОБА_1 був членом Садівничого товариства Колос до 20.04.2024 року (а.с.92-97).

На засіданні правління Садівничого товариства Колос 22.10.2023 року, яке оформлено протоколом №2, було вирішено: письмово повідомити ОСОБА_1 - власника ділянки № НОМЕР_1 про необхідність сплати заборгованості по членським та цільовим внескам у сумі 2 638 грн. 22 коп. за попередні роки, у десятиденний термін та попередити, що в разі непогашення боргу Садівниче товариство Колос буде змушене відключити ділянку № 211 від електропостачання (а.с.17-20).

29.10.2023 року ОСОБА_1 отримав повідомлення щодо необхідності погашення боргу в сумі 2 614 грн., до якого входить податок за землі загального користування, членські та цільові внески та оплата за спожиту електроенергію, в термін до 10.11.2023 року, про що свідчить його підпис на вказаному повідомленні (а.с.48). У даному повідомленні також було зазначено, що у разі непогашення боргу, правління Садівничого товариства буде вимушене, згідно пункту 6.10. розділу 6 та підпункту 15 пункту 7 розділу 7 Статуту Садівничого товариства Колос, відключити дачну ділянку позивача від електропостачання, з подальшим зверненням до суду щодо накладення арешту на дачну ділянку № НОМЕР_1 та погашення боргу з відшкодуванням судових витрат.

На засіданні членів правління Садівничого товариства Колос 26.11.2023 року, яке оформлено протоколом №3, було вирішено найближчим часом від`єднати земельну ділянку № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 , від електропостачання, з подальшою можливістю відновити електропостачання в разі сплати власником заборгованості по внесках у Садівниче товариство Колос та оплати поновлюючих робіт у сумі 500 грн. (а.с.21-24).

Листом від 15.12.2023 року позивач звернувся до голови Садівничого товариства Колос, із проханням надати роз`яснення, які саме платежі та за що входять до вступних, членських та цільових внесків, які передбачені Статутом Садівничого товариства Колос, а також коли, чим та в якому розмірі були затверджені вказані внески і надати розрахунок заборгованості (а.с.11). На вказаний лист Садівничим товариством Колос позивачу було надано відповідь, в якій, зокрема, зазначено, що Садівниче товариство Колос існує виключно на внески членів товариства, інших джерел фінансування у товариства немає, та Статутом Садівничого товариства Колос не передбачено пільг його членам. Членські внески, плата за воду, розраховуються пропорційно площі земельної ділянки кожному члену кооперативу. Плата за електропостачання - по фактичній витраті, згідно із лічильником, що встановлений на кожній ділянці членів кооперативу. Кошторис Садівничого товариства Колос, затверджений рішенням загальних зборів членів товариства з 2016 року по 2022 рік включно, передбачав такі розміри внесків - членські внески: неприватизовані земельні ділянки: 100 грн. за 1 сотку земельної ділянки. Неприватизована земельна ділянка, яка не підключена до водопостачання Садівничого товариства - 50 грн. за сотку. Приватизовані земельні ділянки - 94 грн. за 1 сотку земельної ділянки. Приватизована земельна ділянка, яка не підключена до водопостачання Садівничого товариства - 47 грн. за 1 сотку земельної ділянки. Цільові внески - 100 грн. у рік на сплату податку за землі загального користування. Згідно із Статутом Садівничого товариства Колос, до земель загального користування належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Кошторис на 2023 рік, затверджений загальними зборами членів Садівничого товариства Колос, передбачив такі розміри членських внесків: неприватизовані земельні ділянки: 100 грн. за 1 сотку земельної ділянки. Неприватизована земельна ділянка, яка підключена до водопостачання Садівничого товариства - 165 грн. за сотку. Приватизовані земельні ділянки: 94 грн. за 1 сотку земельної ділянки. Приватизована земельна ділянка, яка підключена до водопостачання Садівничого товариства, 159 грн. за 1 сотку земельної ділянки. Цільові внески - 100 грн. у рік на сплату податку за землі загального користування. Також було зазначено, що ОСОБА_1 , як член Садівничого товариства Колос, до 2018 року включно регулярно сплачував внески, які були прийняті на загальних зборах членами Кооперативу, з 2019 року перестав сплачувати членські та цільові внески у Садівниче товариство Колос. Розрахунок заборгованості позивача перед Садівничим товариством Колос, враховуючи те, що його земельна ділянка № НОМЕР_1 має загальну площу 7,77 соток, приватизована та не підключена до водопостачання Садівничого товариства складає за 2019 рік: 365 грн. 19 коп. + 100 грн. податок за землі загального користування = 465 грн. 19 коп. Позивачем 08.08.2019 року було сплачено 219 грн., тому загальна сума боргу за 2019 рік, із врахуванням внесеної позивачем часткової оплати складає - 246 грн. 19 коп. 2020 рік: 365 грн. 19 коп. +100 грн. податок за землі загального користування = 465 грн. 19 коп.; 2021 рік: 365 грн. 19 коп. + 100 грн. податок за землі загального користування = 465 грн. 19 коп. 2022 рік: 365 грн. 19 коп. + 100 грн. податок за землі загального користування = 465 грн. 19 коп. 2023 рік: 730 грн. 38 коп. + 100 грн. податок за землі загального користування - 830 грн. 38 коп., а всього: 2 472 грн. 14 коп. Штраф за несвоєчасну сплату внесків у 2023 році складає 166 грн. 08 грн. Загальна сума внесків та штраф складає 2 638 грн. 22 коп. (а.с.12).

Листом від 09.01.2024 року позивач звернувся до голови Садівничого товариства Колос, із проханням надати роз`яснення щодо підстав відключення 25.11.2023 року світла в його садовому будинку АДРЕСА_2 (а.с.13). 20.01.2024 року Садівничим товариством Колос на вказаний лист було надано відповідь та зазначено, що 28.11.2023 року земельна ділянка № НОМЕР_1 була відключена від електропостачання, згідно із рішенням членів правління Садівничого товариства Колос, оформленого протоколом №3 від 26.11. 2023 року (а.с.14).

Рішенням загальних зборів членів Садівничого товариства Колос від 20.04.2024 року, яке оформлено протоколом №3, було виключено із членів Садівничого товариства Колос власників земельних ділянок, які мають заборгованість по сплаті членських внесків понад три роки, зокрема, ОСОБА_1 , ділянка № НОМЕР_1 , та запропоновано особам, виключеним із членів товариства, укласти договір із кооперативом про використання майна загального користування, а також договір про користування електричною енергією (а.с.92-97).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року, задовольняючи частково вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, із врахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 року в справі № 511/1915/20, зазначив, що у разі наявності у члена садівничого товариства заборгованості по сплаті членських внесків, у садівничого товариства є підстави для припинення постачання електричної енергії від мереж товариства. При цьому, вказане рішення приймається загальними зборами садівничого товариства, та в ньому повинно бути вказано, якого саме члена або членів садівничого товариства воно стосується. Суд першої інстанції встановив, що рішення про від`єднання земельної ділянки позивача від електропостачання, оформлене протоколом №3 від 26.11.2023 року, було прийнято членами правління Садівничого товариства Колос, а не загальними зборами товариства. Відповідно до Статуту, загальні збори є вищим органом управління кооперативу та мають повноваження, згідно цього Статуту вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення стосовно діяльності та справ кооперативу. Разом з тим, правління кооперативу є виконавчим органом, що здійснює поточне керівництво діяльністю кооперативу та реалізує політику кооперативу згідно з рішень загальних зборів. До повноважень правління, згідно зі Статутом, вирішення питання від`єднання земельних ділянок від електропостачання, не належить. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання вказаного рішення, оформленого протоколом №3 від 26.11.2023 року, неправомірним та, відповідно, зобов`язання відповідача поновити електропостачання до земельної ділянки позивача. При цьому, суд першої інстанції вказав, що визнання неправомірними дій Садівничого товариства Колос щодо припинення електропостачання до земельної ділянки позивача не є необхідним, оскільки визнання судом неправомірним саме рішення, оформленого протоколом №3 від 26.11.2023 року, на підставі якого і відбулося відключення від електропостачання, є належним і ефективним способом захисту прав позивача. Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо неможливості поновити електропостачання позивачу, оскільки він вже не є членом товариства, оскільки у самому рішенні загальних зборів членів Садівничого товариства Колос від 20.04.2024 року, яким позивача виключено зі членів товариства, запропоновано особам, виключеним з членів товариства, укласти договір про використання майна загального користування, а також договір про користування електричною енергією. Вирішуючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, внаслідок відключення електропостачання до земельної ділянки та порушення його прав, поніс моральні страждання і має право на відшкодування моральної шкоди, яка в тому числі, полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив, зокрема, із характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також врахував стан здоров`я позивача, вимушені зміни у його життєвих стосунках, у зв`язку з чим, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку, що компенсація в сумі 3 000 грн. буде належною сатисфакцією понесених позивачем душевних страждань. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до положень статей: 137, 141 ЦПК України, суд першої інстанції врахував, що відповідачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання Лабріс, на підставі договору №22 про надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2024 року (а.с.43), і копією квитанції від 22.03.2024 року підтверджується сплата відповідачем Адвокатському об`єднанню Лабріс 7 000 грн., за договором №22 про надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2024 року (а.с.47). Суд першої інстанції зазначив, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, і тому, приймаючи до уваги, що позивачем заявлялися вимоги немайнового характеру, та враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.11.2018 року в справі № 761/11472/15-ц та інших, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майнової вимогою, якщо вона позивачем визначена у грошовому вимірі, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь держави судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 1 574 грн. 56 коп. При цьому, оскільки позов задоволено частково, керуючись одним із основних принципів цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом відповідачу послуг та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи принципи розумності та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення із позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу в даній справі, в сумі 2 000 грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги Садівничого товариства Колос відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми права, не надав належної оцінки всім доказам у справі, і не з`ясував повністю обставини справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що дії відповідача відповідали положенням ЦК України та Статуту товариства. Рішення про відключення земельної ділянки позивача було прийнято Правлінням товариства, на підставі систематичної несплати позивачем обов`язкових внесків, що порушує права інших учасників товариства, та ставить під загрозу його фінансову стабільність. За доводами апелянта, судом першої інстанції не було прийнято до уваги протоколи засідань Правління, які підтверджують численні попередження позивачу щодо необхідності погашення заборгованості, а також витяги із фінансової звітності, які підтверджують заборгованість позивача та її тривалість. Доводи апеляційної скарги вказують, що Садівниче товариство Колос не є прибутковою організацією, і всі витрати Товариства на утримання інфраструктури, в тому числі, оплата праці найманих працівників, оплата податку на землю, експлуатаційні витрати електричних мереж, оплата послуг електрика, утримання трансформатора, покриваються виключно за рахунок членських внесків, що було неодноразово роз`яснено позивачу. Апелянт вважає необґрунтованим посилання позивача на його статус особи із інвалідністю другої групи, оскільки пільги на сплату членських внесків чи оплати електроенергії у садівничих товариствах законодавством не передбачені. За доводами апелянта, до функцій Правління Кооперативу входить процес впровадження у господарстві та побуті електричної енергії, саме тому Правлінням було прийняте рішення про відключення електропостачання до земельної ділянки позивача через заборгованість. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги внутрішні правила, які передбачають можливість від`єднання електропостачання, як крайній захід у разі порушення обов`язків учасника товариства, про що неодноразово повідомлялось позивачу. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції зобов`язав відповідача безоплатно поновити електропостачання, не врахувавши, що витрати на поновлення електропостачання є прямим наслідком відмови позивача сплатити борг. Апелянт зазначає, що витрати у розмірі 500 грн. були встановлені відповідачем на підставі розрахунків, затверджених правлінням товариства, та є обґрунтованими, позивач сам створив ситуацію, яка призвела до необхідності відключення електропостачання, тому покладення витрат з його відновлення на відповідача, є несправедливим. За доводами апелянта, рішення про зобов`язання відповідача безоплатно поновити електропостачання та стягнення моральної шкоди, є непропорційним порушенню, допущеному позивачем. Апелянт стверджує, що позивач не надав жодних доказів завдання йому моральних страждань відключенням електроенергії, ОСОБА_1 не був постійним мешканцем за адресою земельної ділянки, тому відключення електроенергії не могло спричинити йому значні незручності. Апелянт критично ставиться до показань свідка ОСОБА_2 , які є суперечливими, при цьому, вважає, що судом першої інстанції було проігноровано прохання відповідача про допит свідків, а судове засідання, після якого було ухвалено рішення, було проведено без відповідача та його представника, що позбавило його права на справедливий суд та надання суду всіх доказів. Апелянт вважає неспівмірним, заниженим та таким, що не відповідає дійсності, розмір витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 2 000 грн., які було стягнуто судом першої інстанції із позивача на користь відповідача.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.1, ч.3 статті 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі №638/2304/17, провадження № 61-2417сво19).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 року в справі № 910/10784/16, провадження № 12-30гс21).

Приватно-правовими нормами визначено обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року в справі №761/42030/21, провадження №61-12101св23, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року в справі №607/20787/19, провадження № 61-11625сво22).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ч.1, ч.2 статті 11 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 статті 202 ЦК України).

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року в справі №761/26815/17, провадження №61-16353сво18.

У приватному праві недійсність може стосуватися або вражати, зокрема, правочин, рішення загальних зборів учасників товариства (акт органу юридичної особи). Рішення загальних зборів учасників товариства (акт органу юридичної особи) по своїй суті не є правочином. Як наслідок до конструкції недійсності рішення загальних зборів учасників товариства положення ЦК України та інших законів про правочини, зокрема, і норми параграфа 2 Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (стаття 714 ЦК України).

Тлумачення статті 714 ЦК України свідчить, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання енергетичних ресурсів (зокрема, електричної енергії) споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року в справі №529/613/17-ц, провадження №61-1716сво17.

Електрична енергія по своїй суті є специфічною споживною річчю, визначеною родовими ознаками. Рішення загальних зборів садівничого товариства може бути регулятором цивільних відносин, пов`язаних, зокрема, зі сплатою членських внесків та визначення правових наслідків несплати таких внесків. Чинне законодавство, на момент ухвалення рішення загальних зборів садівничого товариства, не передбачало такої правової конструкції, як нікчемність рішення загальних зборів садівничого товариства. Тому у разі наявності у члена садівничого товариства заборгованості по сплаті членських внесків, у садівничого товариства є підстави для припинення постачання електричної енергії від мереж товариства. При цьому, у рішенні загальних зборів садівничого товариства має бути вказано, якого саме члена або членів садівничого товариства воно стосується. Тобто, рішення загальних зборів садівничого товариства має бути персоніфікованим.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що Садівниче товариство Колос є обслуговуючим кооперативом, яке добровільно об`єднує громадян України на засадах спільності їх інтересів; неприбутковою організацією, створеною громадянами на добровільних засадах для сприяння її членам у вирішенні загальних соціально-господарських завдань, ведення садівництва, овочевництва і захисту їх прав та інтересів. Садівниче товариство Колос здійснює свою діяльність на земельній ділянці загальною площею 0,6561 га, що знаходиться у приватній власності членів кооперативу та на орендованих землях (земля сільськогосподарського призначення), що складається із земель сільськогосподарського призначення та землі загального користування, яка передана для організації колективного садівництва Чернігівською міською радою, та розташоване за адресою: вул. Кільцева, 6-б, м. Чернігів.

Згідно із пунктом 7.1. Статуту Садівничого товариства Колос, затвердженого загальними зборами членів Садівничого товариства Колос (протокол №2 від 24.09.2023 року) (далі - Статут) (а.с. 25-32), загальні збори членів кооперативу є вищим органом управління Садівничого товариства Колос. Виконавчим органом є Правління кооперативу, що очолюється головою кооперативу.

Загальні збори є вищим органом управління кооперативу та складаються з членів кооперативу. Загальні збори мають повноваження згідно цього Статуту вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення стосовно діяльності та справ кооперативу, що не суперечать закону (пункт 7.2. Статуту).

Правління кооперативу є виконавчим органом, що здійснює поточне керівництво діяльністю кооперативу, реалізує політику кооперативу згідно з рішень Загальних зборів (пункт 7.17. Статуту).

Розміри вступних, членських і цільових внесків однакові, встановлені відповідно до кошторису затверджуваного загальними зборами кооперативу і обов`язкові для всіх членів кооперативу.

Членські внески, плата за воду розраховуються пропорційно площі земельної ділянки кожного члену кооперативу. Плата за електропостачання по фактичній витраті згідно лічильником, що встановлений на кожній ділянці членів кооперативу (пункт 6.7. Статуту).

Враховуючи викладене вище, у разі наявності заборгованості по сплаті членських внесків у члена садівничого товариства, у садівничого товариства є підстави для припинення постачання електричної енергії від мереж товариства. При цьому, у рішенні загальних зборів садівничого товариства має бути вказано, якого саме члена або членів садівничого товариства воно стосується. Тобто, рішення загальних зборів садівничого товариства має бути персоніфікованим.

Позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0777 га, кадастровий номер :02:054:5579, призначеної для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: Садівниче товариство Колос, земельна ділянка № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ № 2965194 від 17.12.2009 року (а.с.10).

На засіданні правління Садівничого товариства Колос 22.10.2023 року, яке оформлено протоколом №2, було вирішено: письмово повідомити ОСОБА_1 - власника ділянки № НОМЕР_1 про необхідність сплати заборгованості по членським та цільовим внескам у сумі 2 638 грн. 22 коп. за попередні роки, у десятиденний термін та попередити, що в разі непогашення боргу Садівниче товариство Колос буде змушене відключити ділянку № 211 від електропостачання (а.с.17-20).

29.10.2023 року ОСОБА_1 отримав повідомлення щодо необхідності погашення боргу в сумі 2 614 грн., до якого входить податок за землі загального користування, членські та цільові внески та оплата за спожиту електроенергію, в термін до 10.11.2023 року, про що свідчить його підпис на вказаному повідомленні (а.с.48). У даному повідомленні також було зазначено, що у разі непогашення боргу, правління Садівничого товариства буде вимушене, згідно пункту 6.10. розділу 6 та підпункту 15 пункту 7 розділу 7 Статуту Садівничого товариства Колос, відключити дачну ділянку позивача від електропостачання, з подальшим зверненням до суду щодо накладення арешту на дачну ділянку № НОМЕР_1 та погашення боргу з відшкодуванням судових витрат.

На засіданні членів правління Садівничого товариства Колос 26.11.2023 року, яке оформлено протоколом №3, було вирішено найближчим часом від`єднати земельну ділянку № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 , від електропостачання, з подальшою можливістю відновити електропостачання в разі сплати власником заборгованості по внесках у Садівниче товариство Колос та оплати поновлюючих робіт у сумі 500 грн. (а.с.21-24).

Із наведеного вбачається, що рішення про від`єднання земельної ділянки позивача від електропостачання, оформлене протоколом №3 від 26.11.2023 року, було прийнято членами правління Садівничого товариства Колос, а не загальними зборами товариства, які є вищим органом управління кооперативу та мають повноваження, згідно його Статуту вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення стосовно діяльності та справ кооперативу. При цьому, необхідно зазначити, що правління кооперативу є виконавчим органом, що здійснює поточне керівництво діяльністю кооперативу та реалізує політику кооперативу, згідно рішень загальних зборів, і до його повноважень, згідно зі Статутом, вирішення питання від`єднання земельних ділянок від електропостачання, не належить. За даних обставин, посилання відповідача на вказане вище рішення, у обґрунтування правомірності вчинення дій щодо відключення від електропостачання садового будинку, належного позивачу, є необґрунтованим, що свідчить про наявність правових підстав для визнання незаконними дій відповідача щодо відключення земельної ділянки позивача від електропостачання, та для зобов`язання відповідача поновити постачання електроенергії.

У контексті приписів норм Закону, які регламентують спірні правовідносини, та фактичних, документально підтверджених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання неправомірним рішення правління Садівничого товариства Колос, оформлене протоколом №3 від 26.11.2023 року, в частині від`єднання земельної ділянки № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 , від електропостачання з подальшою можливістю відновлення електропостачання в разі сплати заборгованості по внесках та оплати поновлюючих робіт у сумі 500 грн. При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано Садівниче товариство Колос безоплатно поновити електропостачання до земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0777 га, кадастровий номер :02:054:5579, призначеної для ведення садівництва, яка знаходиться в Садівничому товаристві Колос в м.Чернігові (Півці) та належить ОСОБА_1 на праві власності. Частково задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, із врахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 року в справі № 511/1915/20, зазначив, що у разі наявності у члена садівничого товариства заборгованості по сплаті членських внесків, у садівничого товариства є підстави для припинення постачання електричної енергії від мереж товариства. При цьому, вказане рішення приймається загальними зборами садівничого товариства та в ньому повинно бути вказано, якого саме члена або членів садівничого товариства воно стосується. Судом першої інстанції встановлено, що рішення про від`єднання земельної ділянки позивача від електропостачання, оформлене протоколом №3 від 26.11.2023 року, було прийнято членами правління Садівничого товариства Колос, а не загальними зборами товариства. Відповідно до Статуту, загальні збори є вищим органом управління кооперативу та мають повноваження, згідно цього Статуту, вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення стосовно діяльності та справ кооперативу. Разом з тим, правління кооперативу є виконавчим органом, що здійснює поточне керівництво діяльністю кооперативу та реалізує політику кооперативу, згідно рішень загальних зборів. До повноважень правління, згідно зі Статутом, вирішення питання від`єднання земельних ділянок від електропостачання, не належить. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вказаного рішення, оформленого протоколом №3 від 26.11.2023 року, неправомірним та зобов`язання відповідача поновити електропостачання до земельної ділянки позивача. При цьому, суд першої інстанції вказав, що визнання неправомірними дій Садівничого товариства Колос щодо припинення електропостачання до земельної ділянки позивача, не є необхідним, оскільки визнання судом неправомірним саме рішення, оформленого протоколом №3 від 26.11.2023 року, на підставі якого і відбулося відключення від електропостачання, є належним і ефективним способом захисту прав позивача. Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо неможливості поновити електропостачання позивачу, оскільки він вже не є членом товариства, оскільки у самому рішенні загальних зборів членів Садівничого товариства Колос від 20.04.2024 року, яким позивача виключено зі членів товариства, запропоновано особам, виключеним із членів товариства, укласти договір про використання майна загального користування, а також договір про користування електричною енергією.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними обставинами справи, які є документально підтвердженими, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Як вбачається із вимог заявленого ОСОБА_1 позову, позивач також просив суд стягнути із Садівничого товариства Колос 10 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Необхідно зазначити, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.1, ч.2 статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тобто, можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №216/3521/16-ц, провадження №14-714цс19).

В обґрунтування вимог заявленого позову, в частині стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 вказував, що у зв`язку із порушенням його прав відповідачем, позивач, будучи особою із інвалідністю другої групи, вже більше, ніж три місяці, проживає без електроенергії в зимовий період, не може належним чином здійснювати своє лікування, оскільки будинок повністю залежить від електропостачання, і йому необхідно докладати значних зусиль для організації свого життя та життя членів його сім`ї. Крім того, як зазначав позивач, з метою відновлення своїх порушених прав, він був змушений збирати докази і звертатися за правовою допомогою та до суду, що спричинило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, нераціонального витрачання життєвого часу, підвищеної психоемоційної напруги, що негативно позначилось на стані його здоров`я, і тому позивач стверджував, що він має право на відшкодування моральної шкоди

Вирішуючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, внаслідок відключення електропостачання до земельної ділянки та порушення його прав, поніс моральні страждання і має право на відшкодування моральної шкоди, яка в тому числі, полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив, зокрема, із характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також врахував стан здоров`я позивача, вимушені зміни у його життєвих стосунках, у зв`язку з чим, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку, що компенсація в сумі 3 000 грн. буде належною сатисфакцією понесених позивачем душевних страждань.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що рішення суду першої інстанції про зобов`язання відповідача безоплатно поновити електропостачання та стягнення на користь позивача моральної шкоди, є непропорційним порушенню, допущеному позивачем, і при цьому, позивач не надав жодних доказів спричинення йому моральних страждань відключенням електроенергії, та не був постійним мешканцем за адресою його земельної ділянки, тому відключення електроенергії не могло спричинити позивачу незручності, не спростовують зазначених вище висновків суду першої інстанції. Оскільки вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що зміни у організації життя та додаткові зусилля на пристосування до нових умов, у зв`язку із припиненням надання послуг з електропостачання, є цілком очевидними та логічно зрозумілими. Апеляційний суд вважає, що стягнення судом першої інстанції із відповідача на користь позивача 3 000 грн., в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, узгоджується із засадами пропорційності, справедливості, співмірності та розумності, та є належною і достатньою сатисфакцією понесених позивачем душевних страждань.

Із врахуванням встановлених фактичних обставин даної цивільної справи та досліджених судом доказів, доводи апеляційної скарги відносно того, що показання свідка ОСОБА_2 є суперечливими, при цьому, судом першої інстанції було проігноровано прохання відповідача про допит свідків, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року. З даного приводу необхідно зазначити, що виходячи із приписів статті 90 ЦПК України, показання свідка, є одним із видів доказів. При цьому, положення ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України регламентують, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судове засідання, після якого було ухвалено рішення, було проведено без відповідача та його представника, що позбавило його права на справедливий суд та надання суду всіх доказів, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року, виходячи із наступного. Як зазначено у рішенні суду першої інстанції від 13.11.2024 року, представники відповідача у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Представник відповідача - адвокат Хайтов П.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із проведенням слідчого експеремента в кримінальному провадженні, однак доказів того, що він має відношення до цього провадження і представляє інтереси особи в ньому, суду не надав. При цьому, суд першої інстанції, керуючись основними засадами цивільного судочинства, серед яких, зокрема, є розумність строків розгляду справи, відмовив представнику відповідача у задоволенні даного клопотання, оскільки правові підстави, передбачені статтею 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи - відсутні, оскільки відкладення розгляду справи можливе в межах встановленого цим Кодексом строку розгляду справи. При цьому, суд першої інстанції враховано, що відповідач є юридичною особою, а також те, що інтереси відповідача в підготовчому засіданні представляли два представники, представники відповідача двічі не з`явилися в судове засідання, і представник відповідача Руденко О.В. причин неявки суду не повідомила. Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги, що стороною відповідача подано відзив на позов, в якому викладена позиція відповідача щодо вимог заявленого позову, а також те, що справа перебуває у провадженні суду з березня 2024 року, а відповідно до норм цивільного процесуального законодавства, суд відкладає розгляд справи чи оголошує перерву в судовому засіданні, в межах встановленого ЦПК України строку розгляду справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт вважає неспівмірним, заниженим та таким, що не відповідає дійсності, розмір витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 2 000 грн., які було стягнуто судом першої інстанції із позивача на користь відповідача.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень ч.1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів: 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20, провадження №14-16723св20.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами даного спору, відповідно до приписів статей: 137, 141 ЦПК України, зокрема, в частині відшкодування понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції врахував, що відповідачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання Лабріс, на підставі договору №22 про надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2024 року (а.с.43). Копією квитанції від 22.03.2024 року підтверджується сплата відповідачем Адвокатському об`єднанню Лабріс 7 000 грн., за договором №22 про надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2024 року (а.с.47). При цьому, оскільки позов задоволено частково, керуючись одним із основних принципів цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом відповідачу послуг та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи принципи розумності та співмірності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення із позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в даній справі, в сумі 2 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що розмір судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн., які були стягнуті судом першої інстанції із позивача на користь відповідача, є неспівмірним, заниженим та таким, що не відповідає дійсності, не спростовують вказаного вище висновку рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року щодо розподілу судових витрат між сторонами. Оскільки зазначений висновок суду першої інстанції узгоджується із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують дані правовідносини. Враховуючи, що вимоги заявленого ОСОБА_1 позову судом задоволено частково, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи принципи розумності та співмірності, суд першої інстанції стягнув із позивача на користь відповідача 2 0000 грн., в рахунок відшкодування понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в даній справі.

На підставі положень ч.1 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судом першої інстанції стягнуто із Садівничого товариства Колос на користь держави 1 574 грн. 56 коп. судового збору.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони спору посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, документально підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Садівничого товариства Колос, необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.11.2024 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Садівничого товариства Колос - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 листопада 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 10.04.2025 року.

Головуючий: Судді: