Справа № 522/1968/24
Провадження № 2/522/2040/25
01 квітня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Мотивує вимоги тим, що 08 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений і нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В.Є. (реєстр № 64) договір позики на умовах якого позивач передав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 1 369 190,22 гри..
Фактичне отримання відповідачем вище вказаної суми коштів у позику підтверджується змістом пункту 2 підписаного відповідачем та нотаріально посвідченого договору позики, в якому зафіксовано, що грошові кошти, які є предметом цього договору передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.Отриману суму позики у розмірі 1 369 190,22 грн.. ОСОБА_2 був зобов`язаний повернути позивачу не пізніше 08.02.2023 року, що обумовлено у пункті 3 договору позики від 08.02.2022 року.
Пунктом 7 договору позики від 08.02.2022 року передбачено, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки від простроченої суми.
Викладені вище обставини підтверджуються підписаним зі сторони позивача і відповідача та посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В.Є. (реєстр № 64) договором позики від 08.02.2022 року, який викладений на бланку серії НРС №765003, у змісті пункту 2 якого зафіксовано передачу грошових коштів, які є предметом стягнення за даним позовом, у позику відповідачу.
Вміщені у зміст договору позики від 08.02.202 року відомості щодо фактичної передачі позивачем відповідачу у позику обумовленої даним договором суми грошових коштів відповідача доводить укладення даного договору позики і виникнення у відповідача грошового зобов`язання з повернення суми позики у передбачений договором строк, тобто не пізніше 08.02.2023 року.
Таким чином відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання, не повернув позивачу позичені грошові кошти у сумі 1 369 190,22 грн., чим порушив умови укладеного між сторонами 08.02.2022 року договору позики та положення статті 1049 ЦК України.
Сума простроченого боргу відповідача по позиці з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення станом на 02.02.2024 року становить 1 467 768,48 грн., у тому числі: 1 369 190,22 грн основна сума боргу (позика), 58 187,92 грн. інфляційне* збільшення суми боргу за період прострочення та 40 390,34 грн. - 3% річних від суми боргу за весь час прострочення, що сукупно становить ціну цього позову 1 467 768,48 грн.
Відповідачі повідомлені про розгляд справи належним чином. В судове засідання не з`явились, відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, не надали, про причини своєї неявки суд не повідомили.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 08 лютого 2022 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальника), ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В.Є., реєстровий номер 64.
Суму позики Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю готівкою в строк до 08 лютого 2023 року (п. 3 Договору).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, і його умов.
Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15, від 13 грудня 2017 року в справі № 6-996цс17 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).
Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 11 ЦК Українипідставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Статею 553 ЦК України передбачено,що задоговором порукипоручитель поручаєтьсяперед кредиторомборжника завиконання нимсвого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1467768,48 гривень
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 10.04.2025.
Суддя Р. Д. Абухін