Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2025 Справа №607/9222/24 Провадження №2/607/101/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвокатки Карпи М. М.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки, адвоката Башуцького І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Карпа М. М., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, а саме: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві власності часткою у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що є співвласником 13/84 частини будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 54 від 08 лютого 2024 року будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , також рахується за наступними особами: ОСОБА_3 , 1965 р.н. - 1/7 частина; ОСОБА_3 1965 р.н. - 23/84 частини (право власності зареєстровано); ОСОБА_4 , 1985 р.н. - 1/7 частина; ОСОБА_5 , 1962 р.н. - 1/7 частина; ОСОБА_6 , 1967 р.н. - 1/7 частина; ОСОБА_1 , 1958 р.н. - 13/84 частини.

За вказаною адресою, відповідно до довідки № 53 від 08 лютого 2024 року, зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 , 1985 р.н., ОСОБА_7 , 1985 р.н., ОСОБА_8 , 2003 р.н., ОСОБА_9 , 2008 р.н., ОСОБА_1 , 1958 р.н.

ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні майном, оскільки не визнає права власності позивача на вказаний житловий будинок. У зв`язку із чим, ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів Національної поліції України із заявою щодо реагування на неправомірні дії відповідачки. Зокрема, звернення позивача зафіксовані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ВП № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ҐУНП в Тернопільській області № 370 від 25 січня 2024 року, а також № 21146 від 19 березня 2024 року, при спробі позивача потрапити в будинок відповідачка чинила перешкоди, у зв`язку з чим на виклик ОСОБА_1 прибули працівники поліції.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

12 червня 2024 року судом зареєстровано відзив відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Башуцький І. Я., у якому сторона відповідача просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі. На обґрунтування відзиву вказує, що ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку в АДРЕСА_1 , де він і зареєстрований. ОСОБА_2 визнавала та визнає за позивачем право спільної часткової власності на цей житловий будинок, ніколи не чинила ОСОБА_1 перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження житловим будинком, яким він вільно користується, як і господарськими будівлями та спорудами. Відповідачка стверджує, що жодного разу не вчиняла протиправних дій щодо позивача, працівників поліції на території домогосподарства не бачила, усних та письмових пояснень працівники поліції від неї не відбирали, до адміністративної відповідальності не притягувалася. Відтак сторона відповідача просить відмовити в позові ОСОБА_1 та стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

02 липня 2024 року судом зареєстроване клопотання позивача ОСОБА_1 про долучення доказів, відеозапису, на якому задокументовано факт чинення перешкод, подія відбулася 26 травня 2024 року. Повторно диск аналогічного змісту було подану суду 29 жовтня 2024 року.

Суд ухвалою від 29 липня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 28 січня 2025 року, вирішено визнати обов`язкову явку відповідачки ОСОБА_2 для надання нею особистих пояснень.

Позивач ОСОБА_1 , його представник адвокатка Карпа М. М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у позові, вирішити питання стягнення витрат по оплаті судового збору та правничої допомоги. ОСОБА_1 пояснював, що є співвласником батьківського будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є колишньою невісткою його сестри ОСОБА_3 , яка чинить йому перешкоди у користування майном, він не може безперешкодно прийти до будинку та робити там те, що вважає за потрібне. З цих причин позивач звертався у поліцію, бо відповідачка не пускала його в будинок, не визнавала його право користуватися майном, про що є матеріали перевірки з поліції.

Відповідачка ОСОБА_2 , її представник - адвокат Башуцький І. Я. позовних вимог не визнавали та заперечували щодо їх задоволення з підстав, викладених у відзиві, просили стягнути витрати на правничу допомогу. ОСОБА_2 пояснювала, що ОСОБА_1 є рідним братом її колишньої свекрухи. Право власності позивача на частку у будинку по АДРЕСА_1 , нею не заперечується. За цією адресою відповідачка проживає 22 роки та сплачує комунальні послуги. До звернення з позовом, до квітня 2024 року ОСОБА_1 приходив до будинку, він має вільний доступ на подвір`я і в будинок, будь-яких перешкод щодо користування цим майном відповідачка йому не чинила. Ключів від будинку позивач не має, однак він ніколи не звертався з приводу їх отримання. ОСОБА_1 користувався світлом, яке брав з будинку, бо різав «патики», його особисті речі є в літній кухні. Працівників поліції ОСОБА_2 на подвір`ї не бачила, рік назад дільничний інспектор поліції відбирав у неї пояснення. Конфлікт з позивачем мав місце через те, що він знімав її та дітей на телефон. ОСОБА_2 заперечує, що не впускала ОСОБА_1 до будинку через відсутність у нього документів.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що ні з ким із присутніх у неприязних стосунках не перебуває. Він є колегою по роботі ОСОБА_1 тривалий час. Навесні 2024 року свідок разом із позивачем привіз дрова до будинку у селі. На подвір`я він не заходив, а ОСОБА_1 пішов до будинку, з якого вийшла жінка, вони говорили на підвищених тонах, а тоді позивач повернувся та викликав працівників поліції. Причину приїзду працівників поліції ОСОБА_1 свідку не повідомляв. Свідок не бачив, щоб ОСОБА_1 заходив до будинку. ОСОБА_11 свідку незнайома особа, однак він візуально бачив жінку, яка спілкувалася з позивачем, їй на вигляд 40 років.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що їздив із ОСОБА_13 у село Велика Лука в березні 2024 року, щоб згрузити дрова. Також позивач хотів зайти у будинок. Зі слів ОСОБА_1 свідку було відомо, що його не впускають у будинок. Коли приїхали, ОСОБА_1 пішов до будинку, постукав, вийшла жінка, яка не дозволила зайти всередину. Свідок цієї жінки не знає, зі слів позивача, це колишня дружина його племінника. Після цього позивач повернувся і викликав працівників поліції. До будинку ОСОБА_1 не заходив, розмова відбувалася надворі. Коли приїхали працівники поліції, то вони спілкувалися з позивачем та свідками, з жінкою не спілкувалися. В цей момент свідок перебував за огорожею.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, зміст відеозапису, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 278325675, сформованого 06 жовтня 2021 року, 13/84 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 .

Відповідно довідки № 54, виданої 08 лютого 2024 року старостою Великолуцького старостинського округу Ольгою Гутор, будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , рахується за: ОСОБА_3 , 1965 р.н. - 1/7 частина; ОСОБА_3 1965 р.н. - 23/84 частини (право власності зареєстровано); ОСОБА_4 , 1985 р.н. - 1/7 частина; ОСОБА_5 , 1962 р.н. - 1/7 частина; ОСОБА_6 , 1967 р.н. - 1/7 частина; ОСОБА_1 , 1958 р.н. - 13/84 частини (право власності зареєстровано).

В АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_4 1985 р.н., ОСОБА_7 , 1985 р.н., ОСОБА_8 , 2003 р.н., ОСОБА_9 , 2008 р.н., ОСОБА_1 , 1958 р.н., що стверджується довідкою № 53, виданою 08 лютого 2024 року старостою Великолуцького старостинського округу Ольгою Гутор.

Як вбачається з матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_1 зареєстрованих в ЄО № 370 від 25 січня 2024 року, які були надані адвокатці Карпі М. М. на її запит 09 квітня 2024 року № 2701/115/10/01, ОСОБА_1 до працівників поліції звертався 25 січня 2024 року щодо захисту його права, що зафіксовано у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію. В ході перевірки були відібрані письмові пояснення ОСОБА_1 25 січня 2024 року, у яких заявник повідомляє, що ОСОБА_2 перешкоджає йому заходити у будинок, а тому він має намір звернутися до суду. У своїх письмових поясненнях від 25 січня 2024 року ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 має частку у будинку, де вона проживає, але його частка не визначена, очікують на рішення суду. Зазначене звернення було зареєстроване в Журналі Єдиного Обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (ЄО) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області за № 370 від 25 січня 2024 року та розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян».

Також 19 березня 2024 року о 13:16 зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що на даний час у заявника виникає конфлікт з ОСОБА_14 , яка не впускає заявника у будинок. Зі слів заявника у нього наявні відповідні документи на право власності на частку житла. Виїздом ГРПП на місце події було встановлено, що заявник являється одним із шести співвласників домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, коли ОСОБА_1 приїхав за вищевказаною адресою та хотів зайти у будинок. Кроха Оксана, яка являється невісткою іншого співвласника ОСОБА_3 , та на даний момент проживає за цією адресою, не впустила заявника у будинок. Зазначене звернення було зареєстроване в Журналі Єдиного Обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (ЄО) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області за № 1146 від 19 березня 2024 року та розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян».

Оглянутий в судовому засіданні відеозапис відображає конфліктні стосунки між сторонами, подія відбулася вже після звернення ОСОБА_1 до суду, зафіксовано побут сім`ї відповідачки та розмову ОСОБА_2 з позивачем на підвищених тонах через те, що останній знімав на відео відповідачку, чоловіка та дітей без дозволу.

Оцінивши доводи сторін, викладені в заявах по суті, та надані в їх обґрунтування докази, покази свідків, суд доходить висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine", заява № 30856/03) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 910/3372/19, від 13 липня 2022 року у справі № 916/3307/16, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц)

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 покликався на те, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням та просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у користуванні належною йому на праві власності часткою у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, надані в обґрунтування позову докази, а саме звернення в поліцію, які мали місце у січні та березні 2024 року, матеріали відеозапису, описані судом вище, та покази свідків не доводять те, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні його часткою у власності в будинковолодіння за вищевказаною адресою.

Так, суд звертає увагу, що право власності ОСОБА_1 на 13/84 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано у 2021 році, про що є Витяг, описаний судом вище. З 2021 року і до січня 2024 року відсутні будь-які відомості про те, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні його часткою у майні за вказаною адресою, однак сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 в цей час там проживала з сім`єю. ОСОБА_1 , як було встановлено в ході судового розгляду, має безперешкодний доступ на подвір`я будинковолодіння, користується господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою. Позивач не має ключів від будинку, де проживає відповідачка з дітьми та чоловіком вже тривалий час, однак ОСОБА_1 не звертався до ОСОБА_2 з приводу їх отримання. Доводи сторони позивача про те, що відповідачка не надає позивачу можливості зайти у будинок, про що є звернення в поліцію та відеозапис, не є такими, що доводять обґрунтованість позовних вимог, а тільки підтверджують те, що між сторонами існують конфліктні стосунки, як і матеріали відеозапису, надані суду позивачем. Покази свідків також судом відхиляються як належний та достовірний доказ на обґрунтування позову ОСОБА_1 , адже ці особи надавали свої пояснення зі слів позивача, вони не були безпосередніми учасниками розмови ОСОБА_1 з незнайомою їм жінкою, не обізнані з її змістом.

Отож, суд виснує, що в матеріалах справи відсутні допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували той факт, що відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням - належною йому на праві власності часткою у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 19 січня 2022 року, справа № 727/10631/20, 18 січня 2024 року, справа № 755/7604/22.

За встановлених обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенняму зв`язку з їх недоведеністю.

Щодо стягнення судових витрат.

12 червня 2024 року судом зареєстровано відзив представника відповідачки - адвоката Башуцького І. Я., у якому окрім описано вище, він вказав вимогу щодо стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

У судовому засідання 27 грудня 2024 року представник позивача - адвокатка Карпа М. М. подала клопотання про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 правової допомоги у розмірі 14 000,00 грн та стягнення судового збору. До клопотання долучено підтверджуючі документи щодо понесених судових витрат.

13 січня 2025 року судом зареєстровано клопотання представника відповідачки -адвоката Башуцького І. Я. про відмову (зменшення) позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Також цього ж дня судом було зареєстроване клопотання представника відповідачки - адвоката Башуцького І. Я. щодо стягнення витрат на правничу правову допомогу з долучення доказів понесення таких витрат.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, а відтак, суд не вирішує питання про стягнення витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , адже у задоволенні його позовних вимог відмовлено, а тому ці судові витрати покладаються на сторону позивача.

Водночас, підлягає вирішенню питання стягнення з позивача на користь відповідачки витрат, понесених ОСОБА_2 на правничу допомогу.

Згідно частин 1, 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом встановлено, що 10 червня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Сила права» укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до умов якого, адвокатське об`єднання, зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів клієнта в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області, Тернопільському апеляційному суді, Верховному Суді та інших судах, державних органах, установах, недержавних організаціях у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Згідно п. 4.3 вказаного Договору, клієнт зобов`язаний оплатити гонорар в розмірі, визначеному Сторонами в додатку до цього Договору.

Відповідно до п. 3 Додатку № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 червня 2024 року загальний розмір гонорару залежить від кількості затрачених адвокатом Адвокатського об`єднання годин по даній справі, але в будь якому випадку не може бити меншим 10 000,00 грн.

На підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 10 червня 2024 року було видано ордер, серії ВО № 1079120 від 10 червня 2024 року, адвокату Башуцькому Ігорю Ярославовича на представлення інтересів ОСОБА_2 .

Як вбачається з виписки з рахунку за 23 липня 2024 року ОСОБА_2 згідно договору сплатила 3 000,00 грн, а також сплатила 6 500,00 грн - 28 серпня 2024 року; 2 500,00 грн 27 жовтня 2024 року та 2 500,00 грн 21 листопада 2024 року.

Відповідно до акту № 1 від 10 січня 2025 року про надання юридичної допомоги, АО «Сила Права» надано ОСОБА_2 наступні послуги: попередня досудова консультація, вивчення документів, судової практики та аналіз законодавства щодо предмета спору, підготовка відзиву на позовну заяву 6 000,00 грн; підготовка та подання клопотання про відмову (зменшення) позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу 2 000,00 грн; підготовка та подання клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та приєднання доказів 1 000,00 грн; участь у судових засіданнях в суді першої інстанції 5 000,00 грн.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Отож, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, кількість проведених судових засідань та витрачений адвокатом Башуцьким І. Я. час, заперечення сторони позивача щодо стягнення правничої допомоги в користь відповідачки, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення із позивача на користь відповідачки 8 000,00 грн витрат понесених на професійну правничу допомогу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ;

ОСОБА_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення суду складено 10 березня 2025 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.