У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

за участю:

заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні дітей, суд -,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_2 із заявою в порядку окремого провадження, в якій просив суд встановити факт утримання ним трьох дітей віком до 18 років.

В обґрунтування заяви зазначено, що він 26.07.2013 одружився з ОСОБА_3 . На той момент ОСОБА_3 виховувала сама неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який був переданий їй на подальше виховання рішенням суду від 17.12.2012.

За час сімейного життя у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначено, що заявник та ОСОБА_3 оформили посвідчення багатодітної родини, та дітям теж оформлено посвідчення дітей багатодітної родини.

Встановлення факту утримання заявником трьох дітей віком до 18 років необхідно для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно п.3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З огляду на вищевикладене, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні дітей.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2024 відкрито окреме провадження у справі

У судовому засіданні заявник просив задовольнити заяву.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17.12.2012 шлюб зареєстрований 20.09.2008 між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , виконкомом Малинівської сільської ради Малинського району Житомирської області за актовим записом № 82 розірвано. Сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 передано ОСОБА_3 для подальшого виховання.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Малинського районного управління юстиції у Житомирській обл. зареєстровано 26.07.2013 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , актовий запис № 96.

Також вбачається, що від шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є двоє дітей: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27.12.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Малинського районного управління юстиції у Житомирській обл., про що зроблено відповідний актовий запис № 368 та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.04.2017 Малинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській обл., про що зроблено відповідний актовий запис № 81.

Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 28.08.2019 № 42441794 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ., з 28.08.2019.

Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 28.08.2019 № 42442089 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ., з 28.08.2019.

Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 11.10.2019 № 43874932 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ., з 11.10.2019

Відповідно до довідки ОСББ «НОВОРІЧНЕ» від 10.10.2024 № 1/10/24, ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2099 року.

За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Заявник звертаючись до суду із заявою про встановлення факту утримання ним трьох дітей, зазначає, що встановлення даного факту необхідне йому для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що передбачено ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України.

Частиною першою ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст.157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст.ст.150,151 СК України.

За приписами частини другої ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, необхідні для виховання дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Згідно зі ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

У частині четвертій ст.15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, ухилення від утримання дитини є самостійною підставою для стягнення аліментів за рішенням суду.

За таких обставин, із настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самосійного утримання дітей батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

ОСОБА_2 просить встановити факт перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, але встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері цих дітей, оскільки ОСОБА_2 просить встановити факт одноосібного утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із огляду на зазначене вбачається, що наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманні) дітей, та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Частиною першою ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої ст.155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Доведення факту одноосібного утримання дітей батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного утримання дітей одним із батьків не може встановлюватися у безспірному порядку або за домовленістю батьків дітей, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дітей.

Отже, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_2 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право.

Сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного утримання дітей одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Аналогічна позиція викладена Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 та в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 20214 року в справі №344/18112/24.

Підсумовуючи викладене вище, встановлення факту одноосібного утримання ОСОБА_2 дітей не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки існує спір про право щодо участі в утриманні дітей їх матір`ю, приймаючи до уваги існування загрози порушення принципу дотримання найкращих інтересів дітей. Існує спір про право щодо участі одного з батьків в утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу «невідчужуваності» сімейних обов`язків, у тому числі, обов`язків утримання дітей, ці питання не можуть з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків (матері), а тому факт одноосібного утримання дітей батьком може бути встановлений судом як одна з обставин, що становитиме предмет доказування у спорі між батьками дітей щодо виконання ними обов`язків із утримання дітей, тобто у позовному провадженні за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, заявлені заявником вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого провадження, а тому суд вважає за необхідне залишити заяву без розгляду, роз`яснивши право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись статями 258-261, 293, 294, 315, 353, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні дітей залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.А. Усатова