Справа № 303/1328/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Желізняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мукачівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мукачівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті його дружина, мати позивачки, прийняла спадщину, але належним чином її не оформила. Позивач зазначає, що через сім місяців після смерті матері в документах знайшла заповіт, зі змісту якого дізналася що її матір, ОСОБА_2 , залишила заповіт на ім`я доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. 29.11.2013 року, реєстровий № 4660. В подальшому, 30.08.2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Федоренко Е.Ю. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. При цьому, позивач зазначає, що пропустила строк, встановлений законом для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що їй не було відомо про існування заповіту та дізналась про його існування випадково. Зазначає, що інші спадкоємці відсутні. Вважає такі причини поважними у зв`язку з чим просить визначити додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 26.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.03.2025 року.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.04.2025 року.

14.03.2025 року від представника відповідача Мукачівської міської ради надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого встановлено наступне. Відповідач вважає, що поважними причинами пропуску для прийняття спадщини є причини пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця у вчиненні цих дій, а у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, які можуть підтвердити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить врахувати поданий відзив на позовну заяву та вказала на відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.01.2004 року зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 16.02.2020 року.

Матір позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується витягом з книги запису актів громадянського стану про смерть № MRI85 від 22.07.2024 року.

Також судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на частину квартири за адресою АДРЕСА_1 . Вказана квартира на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31.10.2003 року.

Згідно з довідкою про зареєстрованих осіб встановлено, що ОСОБА_3 на день своєї смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Крім нього, за вказаною адресою також була зареєстрована ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб встановлено, що ОСОБА_2 на день своєї смерті була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , одна.

Крім того, судом встановлено, що на випадок своєї смерті матір позивача ОСОБА_2 залишила заповіт на ім`я своєї доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. 29.11.2013 року, реєстровий № 4660. Відповідно до цього заповіту ОСОБА_2 все належне їй майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також усе те, на що вона за законом буде мати право заповіла позивачу ОСОБА_1 .

30.09.2024 року ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом звернулася до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Федоренко Е.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

З постанови приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Федоренко Е.Ю. № 110/02-31 від 30.09.2024 року встановлено, що оскільки ОСОБА_1 пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки квартири на АДРЕСА_1 .

Предметом цього спору є питання встановлення наявності підстав для визначення додаткового строку для подання заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23.08.2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 року у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 року у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 року у справі № 450/1383/18, від 17.08.2023 року у справі № 626/274/22. При цьому слід зауважити, що правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, самостійно формує заявлені нею вимоги, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Як встановлено вище, спадщина за померлою ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 30.09.2024 року, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Обґрунтовуючи наявність поважних причин пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач вказує на те, що через сім місяців після смерті матері випадково в документах знайшла заповіт та відразу після цього звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Така обставина з позиції позивача і є на думку позивача поважною причиною пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Разом з тим, досліджуючи та оцінюючи наведені позивачем причини пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини в їхній сукупності, у суду відсутні підстави для визнання таких поважними з огляду на наступне.

Як висновує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 року (справа № 686/5757/23), що необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги.

ОСОБА_1 просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері, а тому позивач в силу положень ст. 1261 ЦК України належить до першої черги спадкоємців за законом.

У постанові від 13.03.2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18) Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

У підсумку судом встановлено, що ОСОБА_1 належить до першої черги спадкоємців за законом, а тому одна тільки необізнаність про наявність заповіту не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому суд враховує, що, як про це зазначено в позові, заповіт був виявлений через сім місяців після смерті матері, в той час як до нотаріуса ОСОБА_1 звернулася тільки 30.09.2024 року, тобто через дев`ять місяців після смерті матері. В свою чергу ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовує неможливість подання заяви про прийняття спадщини відразу після виявлення заповіту, а не через фактично два місяці після його виявлення.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій, а відтак в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Мукачівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач: Мукачівська міська рада (пл. Духновича, 2, м. Мукачево, Закарпатська область, ).

Суддя А.М.Заболотний