Провадження №2/523/952/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

позивача: ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Ковальської С.Є.,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу № 523/21014/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

20.12.2024 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Ковальського С.Є. звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, якою просить:

1) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ,аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 7500,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття;

2) Стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 7500,00 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з 20.12.2024 та до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.

Позивач обґрунтувала позовну заяву тим, що 27 серпня 2004 року вона ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси 22.02.2012 по справі № 1527/854/12 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились і проживають разом із нею. На день звернення до суду донька - ОСОБА_4 є повнолітньою, та навчається на денній формі навчання в Одеському коледжі економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу. Вартість навчання складає приблизно 15000,00 на рік. Неповнолітній син - ОСОБА_3 навчається у загальноосвітній школі №31. Відповідач добровільно сплачує лише навчання доньки у розмірі 15000 гривень. Але обставини у позивача змінились і 15000 грн, тобто 1250,00 грн на місяць, які сплачує Відповідач за навчання доньки, є недостатньою фінансовою допомогою для утримання двох дітей. Позивач вважає, що орієнтовано мінімальний розмір витрат на утримання однієї дитини складає 15000,00 гривень, а тому бажає розділяти навпіл цю суму з Відповідачем.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 січня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

17.02.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив про те, що позивачем не надано доказів того, що діти проживають разом із нею, також не надано підтвердження здійснення їх повного утримання. Доводи позивачки про проживання дітей з нею спростовуються тим, що їх син ОСОБА_3 , проживає в АДРЕСА_1 та навчається разом з сестрою ОСОБА_5 в Одеському Ліцеї № 31 Одеської міської ради. Відстань між місцем реєстрації ( АДРЕСА_2 ) та школою складає 20 км, що виключає можливість його щоденного проживання разом із позивачкою. Повнолітня донька ОСОБА_4 , починаючи з літа 2024 року, мешкає окремо з цивільним чоловіком за адресою: АДРЕСА_3 . Також вона працює на ФОП і знаходиться на самостійному утриманні. Він, як батько, допомагає доньці зі сплатою за навчання. Позивач не навела ніяких доказів того, що він може надавати матеріальну допомогу у такому розмірі. Вимога про стягнення аліментів у сумі 7500 грн. на кожну дитину, не відповідає вимогам закону, оскільки він не має постійного заробітку, офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід, орієнтовно 3000-4000 грн. на місяць. Просив суд задовольнити позов частково, стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000,00 грн на місяць, а у задоволенні позову щодо стягнення аліментів на повнолітню доньку відмовити.

Представником позивача 10.03.2025 року подано до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання, яким вона просила долучити докази до матеріалів справи, а саме докази того, що позивачка проживає в орендованій квартирі разом із дітьми за адресою: АДРЕСА_4 та ОСОБА_6 , що дозволяє скоротити відстань від навчального закладу де навчається їх неповнолітній син. Також, надала докази витрат на дітей, які вона несе кожного місяця та приблизні розрахунки витрат.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Також зазначила, що діти наразі проживають із нею, працює вона не офіційно, батько грошових коштів на утримання дітей не надає, лише оплачує навчання доньки. Дійсно, був період часу, коли син проживав то з нею, то з батьком, десь приблизно рік назад. На утримання та розвиток сина потрібні грошові кошти, в місяць, крім загальних витрат, вона сплачує 1200 грн. за футбол, плюс на екіпіровку, також син їздив на збори, з футболу, вона дала 9000 грн. Батько лише один раз купив сину кросівки. Повнолітня донька не проживає з чоловіком, а лише зустрічається, іноді вона у нього ночує, зі згоди позивача. Донька іноді підробляє, робить манікюр, однак це не її постійна робота, це її хобі.

Представник позивача адвокат Ковальська С.Є. у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити. Зазначила, що відповідач працює адвокатом, доходи він приховує, його адвокатська діяльність не призупинена, тому він взмозі платити аліменти на утримання як сина, так і доньки.

Відповідач ОСОБА_2 з`явившись до судового засідання, позов визнав частково, лише в частині сплати аліментів на утримання сина, в розмірі 3 000 грн. Зазначив, що у 2023 році він перевів сина ОСОБА_7 до 31 ліцея, ближче до свого місця проживання. В період з вересня 2023 року по березень 2024 року син ОСОБА_8 проживав разом із ним. З березня 2024 року син ОСОБА_8 проживає з матір`ю. Донька повнолітня, вона також іноді проживає з ним, а не з матір`ю, з червня 2024 року донька мешкає разом із цивільним чоловіком по АДРЕСА_5 , також донька працює, робить манікюр, орендує для цього приміщення, вона самодостатня. Під впливом позивача діти перестали приїжджати до батька з червня 2024 року. У відповідача є ще одна дитина, яку він також утримує. На обліку в Центрі зайнятості відповідач не перебуває. Також іноді він купує сину одяг, наприклад купував у минулому році кросівки. На Різдво він давав грошові кошти сину та дочці.

Повнолітня ОСОБА_4 , будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка, пояснила наступне. Вона проживає разом із матір`ю та братом за адресою: АДРЕСА_6 . Іноді, вона ночує у чоловіка, з яким зустрічається, він військовий. Відносини розпочалися з чоловіком з початку літа 2024 року. Вона перебуває на утриманні матері, також дійсно іноді підробляє, на дому робить манікюр знайомим, у вільний від навчання час. В середньому, за манікюр, якщо вона працює, може вийти на місяць 6 000 грн., однак це не постійний заробіток. Спільного бюджету з хлопцем у них не має. Він їй дарує подарунки, як і вона йому. Вона навчається в будні дні, з 9-00 до 15-00 години. Після занять або на вихідних, вона може інколи підробляти. З батьком вона проживала у 2017 2018 роках. З 2018 року з батьком вона не проживає.

Заслухавши пояснення сторін, вислухавши покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22 лютого 2012 року, справа № 1527/854/12, було розірвано.

Під час шлюбних стосунків у сторін народилося двоє дітей донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

Після розірвання шлюбу, діти проживали з матір`ю, іноді могли періодично залишатися проживати у батька.

Станом на дату подачі до суду позову 20.12.2024 року, повнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають разом із позивачем ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_6 . Наведені обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні поясненнями сторін, зокрема сам відповідач зазначив, що син з березня 2024 року проживає з матір`ю, показами свідка ОСОБА_4 , договором оренди квартири від 15.06.2024 року, доказів іншого матеріали справи не містять.

При цьому, до доводів відповідача ОСОБА_2 щодо того, що його повнолітня донька ОСОБА_9 проживає не із позивачем, а із чоловіком в квартирі по АДРЕСА_5 , суд ставиться критично, оскільки жодних доказів наведеним обставинам, зокрема постійного проживання повнолітньої доньки за наведеною адресою, з чоловіком, відповідач суду не надав.

На день звернення до суду донька - ОСОБА_4 є повнолітньою та навчається в Одеському коледжі економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу на денній формі навчання, що підтверджується довідкою № 241/21, виданої Одеським фаховим коледжем економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу, за підписом завідуючого денним відділенням Н. Горбик.

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Одеському ліцеї ОМР № 31 у 8-В класі, про що свідчить відповідна довідка, яка надана відповідачем до відзиву. Також неповнолітній ОСОБА_8 є учнем ДЮФК «Чорноморець», членом збірної команди Одеської області з футболу.

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до положень ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Пред`явлення до суду позову про стягнення аліментів вказує на те, що сторони як батьки неповнолітньої дитини не досягли домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дитину. Позов до суду подано матір`ю, з якою проживає малолітня дитина, відтак право вибору способу стягнення аліментів належить саме ОСОБА_1 , вимоги якою заявлено про присудження аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, за рішенням суду кошти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 підлягають присудженню у твердій грошовій сумі.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначено статтею 182 СК України, частиною 1 даної норми матеріального права передбачено необхідність врахування, зокрема, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків тощо.

Суд констатує, що матеріали справи не містять доказів доходів як сторони позивача, так і сторони відповідача по справі.

У той же час, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18).

У судовому засіданні, та у відзиві на позов, відповідач визнав позов частково, в частині сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет», мінімальна заробітна плата станом як на момент розгляду справи становить 8000,00 гривень. 50% від 8000,00 гривень складає 4000,00 гривень.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет», прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 3196,00 гривні. 50% від 3196,00 гривні складає 1598,00 гривень.

При ухваленні рішення про стягнення аліментів на дитину, суд керується, насамперед, інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

У даному випадку, суд бере до уваги, що відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 3000 грн., що вище мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину.

В свою чергу, сторона позивача не скористалася правом на заявлення клопотання про витребування розміру доходів відповідача, матеріали справи взагалі не містять доказів розміру доходу відповідача, а тому суд не знаходить законних підстав для визначення розміру аліментів в сумі 7500,00 грн., оскільки суду не надано доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі на одну дитину.

У той же час, приймаючи до уваги часткове визнання позову відповідачем, суд вважає що стягнення з нього на утримання неповнолітнього сина по 3000,00 гривень, щомісяця, буде відповідати як інтересам дитини, так і передбаченому законом мінімальному розміру аліментів на одну дитину та гармонійному розвитку дитини.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч.1 ст.192 СК України).

При цьому, надаючи правову оцінку доводам позивача щодо понесення нею витрат на розвиток здібностей сина з футболу, на участь у змаганнях, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 185 Сімейного кодексу України регламентована участь батьків у додаткових витратах на дитину, відповідно до якої, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Зокрема, у постанові від 1 квітня 2019 року у справі № 545/819/18 КЦС ВС визнав, що витрати, понесені позивачем на навчання сина в коледжі, та витрати на придбання спортивного інвентарю належать до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини. В цій справі суд урахував певні спортивні досягнення дитини.

З урахуванням того, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо забезпечення дітей, недоведеність позивачем спроможності відповідача виплачувати на утримання неповнолітньої дитини аліментів у розмірі саме по 7500,00 гривень щомісяця та/або витрат відповідача на придбання нерухомого або рухомого майна вартістю понад десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, наявності у відповідача майна чи майнових прав, у той же час відповідач має на утриманні ще одну дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд приходить до висновку що зі ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , суд виходить із наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст.199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених уст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно, стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Судом встановлено той факт, що у зв`язку з навчанням, ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати, як позивачка, так і відповідач, у зв`язку із її денною формою навчання.

На думку суду, наявність у неї періодичного підробітку, шляхом надання послуг з манікюру, не доводить обставин того, що вона не потребує матеріальної допомоги. Навпаки, ця обставина лише свідчить про те, що повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, та внаслідок її недостатності, вчиняє дії з отримання прибутку самостійно, у свій вільний від занять час, з метою забезпечення своїх основних потреб.

Суд констатує, що стороною відповідача не надано суду доказів офіційного працевлаштування повнолітньої дитини, оренди приміщення для надання послуг, доказів отримання нею доходу на постійній основі, а також розміру таких доходів.

Суд бере до уваги, що повнолітня ОСОБА_9 здобуває освіту на денній формі навчання, сторони визнають що навчання повнолітньої оплачував саме відповідач ОСОБА_2 . Доказів того, що повнолітня донька ОСОБА_11 проживає із хлопцем, та знаходиться на його утриманні, матеріали справи також не містять.

Таким чином, встановивши, що повнолітня ОСОБА_9 навчається в Одеському коледжі економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу, на денній формі навчання, а матеріали справи не містять доказів отримання нею постійного доходу, працевлаштування, суд доходить висновку про те що повнолітня потребує матеріальної допомоги.

Визначаючи можливість відповідача надавати повнолітній доньці матеріальну допомогу, суд враховує, що відповідає має статус адвоката, його адвокатська діяльність не призупинена, при цьому інформацією з офіційного сайт Судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до яких є загальнодоступним, підтверджується періодична участь позивача у судових засіданнях, по цивільним, адміністративним та кримінальним справам, зокрема у 2023, 2024, 2025 роках, що спростовує доводи відповідача про не здійснення ним професійної адвокатської діяльності.

Враховуючи, що донька відповідача є повнолітньою, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, іншого відповідачем не доведено, а відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу, а відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, суд вважає що аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, будуть достатніми для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідатимуть реаліям сьогодення та забезпечать баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 20.12.2024 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 20.12.2024 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі, у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 20.12.2024 року та до закінчення дитиною навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

В частині стягнення аліментів допустити негайне виконання рішення суду - у межах суми платежу за один місяць.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_7 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складений 07.04.2025 року.

Суддя: К.О. Далеко