Справа № 951/169/25
Провадження №2-о/951/40/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Лавренюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Горохівської Ю.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Головацького В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) через представника адвоката Головацького Василя Федоровича звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, у якій просила встановити факт належності їй трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 05.09.1980, та довідок, виданих Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації №362, №366, №367, №368, №369 від 20.05.2024.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку заявник звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії. Однак у задоволенні заяви про призначення пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, до якого не враховано наступні періоди: період роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 05.09.1980, оскільки на першій сторінці зміну імені зроблено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме не зазначено серію, номер та дату видачі документу, на підставі якого зроблені зміни; періоди роботи з 1980 по 1993 роки та з 1993 по 1996 роки згідно довідки №362 від 20.05.2024 в Козівському райпобуткомбінаті, оскільки відсутні номери і дати наказів про прийняття на роботу, період роботи в МП «Мрія» з 04.01.1993 по 01.07.1993 згідно довідки №369 від 20.05.2024, оскільки в наказі про прийняття зазначене ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені « ІНФОРМАЦІЯ_1 » згідно паспортних даних та в наказі про звільнення зазначено в скороченій формі « ОСОБА_3 ».

Відтак у зв`язку з наявністю розбіжностей у вищезазначених документах у заявника виникають перешкоди у визнанні факту належності їй вказаних правовстановлюючих документів. У заяві також зазначено про неможливість виправлення помилок у згаданих правовстановлюючих документах у позасудовому порядку та про необхідність встановлення факту належності ОСОБА_1 таких документів для призначення пенсії за віком, що стало підставою для звернення до суду з цією заявою.

Ухвалою судді від 18.03.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами окремого провадження з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судове засідання призначено на 08.04.2025.

24.03.2025 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подала відзив на заяву. Вказала, що оскільки між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області та ОСОБА_1 існує спір про право, а саме, право на пенсію, дана заява про встановлення фактів повинна бути залишена без розгляду. Також зазначає, що архівні довідки не є правовстановлюючими документами. Зауважує, що матеріали заяви не містять достатньо доказів про належність трудової книжки та зазначених архівних довідок саме заявникові ОСОБА_1 (а.с. 29-30).

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Головацький В.Ф. вимоги заяви підтримали у повному обсязі, просили такі задовольнити.

Заявник підтвердила в судовому засіданні, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , дата заповнення 05.09.1980, та архівні довідки №362, №366, №367, №368, №369 від 20.05.2024, видані Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації, належать їй, відомості у цих документах зазначені стосовно неї, проте з вини відповідального працівника підприємства допущено ряд описок у вказаних документах.

Представник заявника - адвокат Головацький В.Ф. також наголосив, що у даному випадку відсутній спір про право із заінтересованою особою, оскільки з рішення про відмову в призначенні пенсії вбачається, що мотивом відмови в зарахуванні певних періодів роботи до стажу ОСОБА_1 , слугували розбіжності в зазначенні її персональних даних в наданих нею документах, відтак в разі усунення відповідних розбіжностей, рішення може бути переглянуте. Також заперечив стосовно тверджень представника органу Пенсійного фонду про те, що архівні довідки не є правовстановлюючими документами.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у судове засідання не з`явилась, у поданому 24.03.2025 відзиві на заяву справу просила розглянути без участі представника заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 30.12.1964 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Купчинці Теребовлянського району Тернопільської області (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 14.11.1987 (а.с. 18).

У судовому засіданні досліджено оригінал трудової книжки серії НОМЕР_1 (копію надано до матеріалів справи), титульна сторінка якої заповнена російською мовою. Первинно у ній були наведені такі відомості про власника трудової книжки: ОСОБА_7 (російською мовою), дата заповнення трудової книжки: 05.09.1980. У подальшому після укладення шлюбу прізвище власника трудової книжки змінено, про що зроблено закреслення дошлюбного прізвища з зазначенням нового російською мовою « ОСОБА_8 », також закреслено ім`я « ОСОБА_2 » та вказано замість нього « ОСОБА_9 ». При цьому на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки зроблено відповідні записи, які були підставою для внесення змін, засвідчені підписами відповідальних осіб та скріплені печаткою підприємства. Зокрема, зазначено про зміну прізвища на « ОСОБА_8 » на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 14.11.1987 та про виправлення імені на « ОСОБА_9 » згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 20-21).

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 25.07.1998, паспортні дані заявника зазначено: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с. Купчинці Козівського району Тернопільської області. Російською мовою прізвище у паспорті громадянина України вказано « ОСОБА_8 » (а.с. 8, 8 зворот).

Згідно з карткою фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 одержала відповідний ідентифікаційний номер (а.с. 9).

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії №29 від 28.01.2025 встановлено, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 05.09.1980, оскільки на першій сторінці зміну імені зроблено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме не зазначено серію, номер та дату видачі документу, на підставі яких зроблено зміни; періоди роботи з 1980 по 1993, з 1993 по 1996 згідно довідки від 20.05.2024 №362 в Козівському райпобуткомбінаті, оскільки відсутні номери і дати наказів про прийняття на роботу, період роботи в МП «Мрія» з 04.01.1993 по 01.07.1993 згідно довідки від 20.05.2024 №369, оскільки в наказі про прийняття зазначено ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені « ОСОБА_9 » згідно паспортних даних та в наказі про звільнення зазначено в скороченій формі « ОСОБА_3 » (а.с. 11).

За змістом архівної довідки №369 від 20.05.2024, виданої Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації, в документах малого підприємства «Мрія» смт. Козова Козівського району Тернопільської області, в наказах малого підприємства «Мрія» за 1993 рік числиться наказ №2 від 04.01.1993, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на роботу мотальницею ткацького цеху с. Купчинці по переводу з Козівського побуткомбінату, також в наказах директора малого підприємства «Мрія» за 1993 рік числиться наказ №43 від 01.07.1993, згідно якого ОСОБА_3 переведена на роботу у виробничо-комерційний центр «Сервіс Козівщини» з 01.07.1993 (а.с. 12).

Відповідно до архівних довідок №366, №367 та №368 від 20.05.2024, виданих Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації, у документах архівного фонду «Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Козівщини» (Козівський райпобуткомбінат) в книгах по оплаті праці з робітниками і службовцями за 1980-1985, за 1986-1991, за 1992-1995 є відомості про нарахування заробітної плати ОСОБА_4 / ОСОБА_7 / ОСОБА_4 / ОСОБА_1 (а.с. 13-15).

З архівної довідки №362 від 20.05.2024, виданої Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації встановлено, що в документах архівного фонду «Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Козівщини» (Козівський райпобуткомбінат) смт. Козова, Тернопільської області в наказах директора Козівського райпобуткомбінату за 1980 рік наказ про прийняття на роботу ОСОБА_4 не числиться (а.с. 16).

Відповідно до довідки №03 від 15.01.2025, виданої виконавчим комітетом Купчинецької сільської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька с. Купчинці Тернопільського району Тернопільської області, одна і та ж особа, іншої на території сільської ради не було (а.с. 19).

Також допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є колишніми співробітницями та односельчанками ОСОБА_1 , підтвердили, що у період з 1980 по 1993 разом з ними у Козівському райпобуткомбінаті працювала ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в подальшому у зв`язку з реєстрацією шлюбу у 1987 році змінила прізвище на ОСОБА_6 . Також свідки дали показання про те, що на зазначеному підприємстві у період їх спільної роботи не було інших працівників з прізвищем, ім`ям та по батькові ОСОБА_10 , також у с. Купчинці Тернопільського району Тернопільської області їм відома лише одна особа на прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 .

У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків у результаті розгляду справи немає, їх показання не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних у справі доказах.

Суд констатує, що дійсно відомості титульної сторінки трудової книжки НОМЕР_1 та архівні довідки від 20.05.2024 містять певні розбіжності у написанні прізвища та імені заявника у порівнянні з даними її паспорта громадянина України.

Проте судом достеменно встановлено, що мова йде про одну і ту ж особу, а саме ОСОБА_1 , що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами та показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

Водночас наявність розбіжностей та неточностей у вказаних правовстановлюючих документах заявника впливає на обсяг прав ОСОБА_1 , а саме на зарахування періодів трудової діяльності до стажу та на призначення їй пенсії.

У зв`язку з цим у заявника виникла необхідність звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів, а саме: трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка заповнена 05.09.1980 та архівних довідок, виданих Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації №362, №366, №367, №368, №369 від 20.05.2024.

Щодо аргументів заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про наявність в даному випадку спору про право, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне вказати, що згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

При цьому Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Вказане також узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 742/2762/22 (провадження № 61-5390св23) та від 28.08.2024 у справі № 522/7723/23(провадження № 61-492св24).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З приводу постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 539/4118/19, на яку посилається представник заінтересованої особи, суд зазначає, що у справі, яка переглядалася Верховним Судом, встановлення юридичного факту належності заявнику архівної довідки було потрібним заявнику для отримання (заміни) ним нового посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, однак законодавством було передбачено позасудовий порядок визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який надає право на передбачені законом пільги у разі виникнення спірних питань. Також Верховний Суд виснував, що довідка про участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження не є правовстановлюючим документом, а тому цей факт не може бути встановлений на підставі п.6 ч.1 статті 315 ЦПК України.

За таких обставин висновок, висловлений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №539/4118/19, не є релевантним для застосування у даній справі, оскільки предмет правовідносин не є тотожним.

Суд звертає увагу, що заявник як в обґрунтуванні заяви, так і в прохальній частині не просить встановити факт перебування у трудових відносинах чи факт наявності у неї права на пенсію, не оскаржує дії та рішення заінтересованої особи, а просить встановити саме факт належності їй правовстановлюючих документів - трудової книжки і архівних довідок, що викликає лише юридичні наслідки, зокрема, виникнення права на зарахування періоду роботи до трудового стажу для призначення пенсії, що відповідає положенням частини першої статті 315 ЦПК України.

За таких обставин представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області помилково стверджує про наявність спору про право, відтак обґрунтовані підстави для залишення заяви без розгляду відсутні.

Повертаючись до вирішення вимог заяви, суд враховує, що, як вже було зазначено вище, відповідно до вимог частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у тому числі, про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови №5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" на підставі пункту 6 статті 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку (пункт 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній).

З огляду на зазначене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки та архівних довідок, як документів, що підтверджують трудовий стаж та дають право на призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що пунктами 2.11, 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Слід зазначити, що порядок ведення трудових книжок станом на дату заповнення трудової книжки заявника (05.09.1980) було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі -Інструкція №162), яка містила аналогічні вимоги щодо заповнення трудової книжки.

Так, пунктом 1 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийняття на роботу.

До трудової книжки, зокрема, вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

Згідно з пунктом 2.10 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 Інструкції № 162).

Ураховуючи викладене, суд звертає увагу, що обов`язок щодо належного заповнення трудових книжок покладено на роботодавця, а не на працівника. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

У ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклала шлюб 14.11.1987 з ОСОБА_5 , після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу, копією паспорта, що і зазначено на першій сторінці трудової книжки.

Досліджені судом письмові докази та показання допитаних у судовому засіданні свідків не дають підстав для сумнівів у належності заявнику трудової книжки серії НОМЕР_1 та архівних довідок №362, №366, №367, №368, №369 від 20.05.2024, виданих Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації.

При цьому суд відхиляє твердження представника заінтересованої особи про те, що архівні довідки не є правовстановлюючими документами, а тому їх належність особі не підлягає встановлення в порядку, передбаченому статтями 315-319 ЦПК України. Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 20.08.2018 у справі №545/1472/17 зазначено, що записи у книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспника, записи у розрахунково-платіжних відомостях нарахування заробітної плати, записи в особових рахунках є правовстановлюючими документами, належність яких може встановлюватися відповідно до положень статей 315-319 ЦПК України.

Також суд звертає увагу на відсутність можливості у заявника виправити неточності в архівних довідках в позасудовому порядку, оскільки відповідно до вимог пунктів 11, 13 наказу Міністерства юстиції України №295/5 від 02.03.2015 «Про затвердження Порядку виконання архівними установами запитів юридичних та фізичних осіб на підставі архівних документів та оформлення архівних довідок (копій, витягів)» прізвище, ім`я та по батькові особи, стосовно якої запитується інформація, подаються згідно з архівними документами. Різночитання, невідповідність їх написання в запиті та в архівних документах позначаються словами «так у документах». У тексті архівних довідок не дозволяється робити виправлення, не допускаються коментарі та власні висновки виконавця.

Суд наголошує, що метою встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки та архівних довідок №362, №366, №367, №368, №369 від 20.05.2024, виданих Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації, є реалізація заявником права на пенсійне забезпечення.

Встановлення фактів, про які просить суд заявник, не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника юридичні наслідки, зокрема, виникнення права на зарахування періоду роботи до трудового стажу для призначення пенсії.

Ураховуючи, що заявник позбавлена можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт належності їй трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 05.09.1980,та архівних довідок №362, №366, №367, №368, №369 від 20.05.2024, виданих Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації,надані ОСОБА_1 докази є належними, допустимими, достовірними та в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви, а вказані у заяві обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, відтак суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 259, 263, 265, 273, 293, 294, 315, 318, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів задовольнити.

Встановити факт, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , дата заповнення 05.09.1980, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт, що архівні довідки №362, №366, №367, №368, №369 від 20.05.2024, видані Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації, належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, Тернопільський район, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3, .

Повне судове рішення складено та підписано 10.04.2025.

Головуючий суддя О.М. Лавренюк