Справа № 274/3143/23
Провадження № 2/0274/71/25
Рішення
11.04.2025 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна подружжя -
в с т а н о в и в :
19.05.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Бердичівського міськрайонного суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відповідно до якого просить суд розділити спільне нажите майно подружжя, а саме: автомобіль Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 283146,54 грн.; автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , вартістю 444084,50 грн.; автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , вартістю 338241,70 грн. у відношенні 70% на користь ОСОБА_1 та 30% на корить ОСОБА_2 , припинивши на нього право спільної сумісної власності наступним чином: визнати за ОСОБА_1 , право власності на автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 номер кузова НОМЕР_6 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток майна в розмірі 407589,22 грн.
14.07.2023 року відповідач ОСОБА_2 на адресу Бердичівського міськрайонного суду подав зустрічний позов до ОСОБА_1 згідно якого просить суд : в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до нього - відмовити. Визнати квартиру АДРЕСА_1 об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобілі Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на його користь різницю вартості майна - 409 000 грн ( а.с. 77-85 т.1).
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що заборгованість по аліментах утворилася не внаслідок ухилення ним від їх сплати, а внаслідок одноразового їх нарахування його роботодавцем за період з дня звернення ОСОБА_1 з позовом до суду до початку виконання судового рішення. Бухгалтерією АТ " Житомирський маслозавод" регулярно відраховуються аліменти як за поточний місяць, так і для погашення заборгованості. Спільне майно він не приховував, автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , був ним відчужений шляхом надання довіреності третім особам 23.05.2022 року, кошти від продажу автомобіля були використані ним в інтересах сімі"ї.
Зазначає, що під час шлюбу за договором купівлі - продажу ОСОБА_1 було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Він не ставить питання про належність даної квартири до спільної сумісної власності через презумпцію спільності майна, оскільки підписав згоду на придбання даної квартири на нав"язаних позивачкою умовах. У цій згоді було зазначено, що квартира купується за особисті кошти ОСОБА_1 . Однак він вважає, що існують обставини визнання квартири об"єктом права спільної сумісної власності, після придбання квартири за 149965 грн. за рахунок його власної трудової діяльності та його власних коштів було здійснено капітальне переобладнання спірної квартири, оскільки вона знаходилася у стані непридатному для комфортного проживання. Ним було проведено роботи з переобладнання квартири, внаслідок чого квартира зазнала значних перетворень, що істотно збільшило її вартість, що не пов"язано зі зміною кон"юктури ринку нерухомості та інфляційних процесів.
19.05.2023 ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої остання просить суд накласти арешт на автомобіль марки "Hyundai Tucson", д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова - НОМЕР_7 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 ( а.с. 36-37 т.1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 22.005.2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешт на транспортний засіб марки "Hyundai Tucson", кузов-універсал, д.н.з. НОМЕР_5 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова - НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_8 ., який зареєстрований 10.02.2022 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 43-44 т. 1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 31.05.2023 року відкрито провадження у справі ( а.с. 51-52 т.1).
20.06.2023 року представником відповідача - адвокатом Муляром Я.О. подано заяву про продовження відповідачу строку для подачі відзиву ( зустрічного позову ) до 14.07.2023 року ( а.с. 61-62 т.1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 21.06.2023 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву задоволено. Продовжено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до 14.07.2023 ( включно) ( а.с. 66- 67 т.1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 11.09.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя .
Об`єднано вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна подружжя, в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ( а.с. 102-103 т.1).
22.09.2023 року представником позивачки - відповідачки адвокатом Гуменюком О.В. подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого просять суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна подружжя за його недоведеністю відповідачем - позивачем ( а.с. 111 -113 т.1).
Протокольною ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 14.11.2023 року закрито підготовче засідання ( а.с. 124-125 т.1).
07.12.2023 року ухвалою Бердичівського міськрайонного суду повернуто без розгляду заяву ОСОБА_2 про відвід судді ( а.с.131-132 т.1).
14.12.2023 ОСОБА_2 на адресу Бердичівського міськрайонного суду скерував заяву про відвід судді Вдовиченко Т.М, ( а.с. 145 - 146 т.1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 18.12.2023 року заяву ОСОБА_2 про відвід судді Вдовиченко Т.М. залишено без розгляду ( а.с. 148-149 т.1).
28.12.2023 року ОСОБА_2 на адресу суду скерував заяву про продовження процесуального строку для подачі заяви про відвід судді ( а.с. 151 т.1).
05.02.2024 року ухвалою Бердичівського міськрайонного суду в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі заяви про відвід судді - відмовлено ( а.с. 158 т.1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 05.02.2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна подружжя - залишено без розгляду ( а.с. 159 т.1).
27.02.2024 року ОСОБА_2 до Житомирського апеляційного суду подано апеляційні скарги на ухвали Бердичівського міськрайонного суду від 05.02.2024 року ( а.с. 177-180, 201-206 т.1).
02.04.2024 року постановою Житомирського апеляційного суду ухвалу Бердичівського міськрайонного суду від 05.02.2024 року скасовано, матеріали справи направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції ( а.с.22-23 т.21).
Постановою Житомирського апеляційного суду від 04.04.2024 року ухвалу Бердичівського міськрайонного суду від 05.02.2024 року скасовано, матеріали справи направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції ( а.с. 24-25 т.2).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 22.04.2024 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні заяви про продовження процесуального строку для подачі заяви про відвід судді, заяву про відвід судді залишено без розгляду ( а.с. 29-32 т.2).
09.05.2024 року ОСОБА_2 до Житомирського апеляційного суду подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 22.04.2024 року ( а.с. 40-44 т.2).
Постановою Житомирського апеляційного суду від 26.12.2024 року ухвалу Бердичівського міськрайонного суду від 22.04.2024 року скасовано, матеріали справи направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції ( а.с. 64-66 т.2).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 22.01.2025 року поновлено відповідачу ОСОБА_2 процесуальний строк для подачі заяви про відвід. Заявлений відвід 14.12.2023 року відповідача Павленка головуючому судді Вдовиченко Т.М. визнано необґрунтованим ( а.с. 72-74 т.2).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 29.01.2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід головуючому судді Вдовиченко Т.М. - відмовлено ( а.с. 94-97 т.2).
В судове засідання 02.04.2025 сторони та їх представники не з"явилися. Представник позивачки - відповідачки Гуменюк О.В. просить розгляд справи провести за його відсутності.
В судовому засіданні 18.03.2025 року позивачка та ї представник адвокат Гуменюк О.В. позовні вимоги за первісним позовом підтримали з підстав зазначених у ньому, просили суд його задовольниити. В задоволенні зустрічного позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на зустрічний позов.
Позивачка суду пояснила, що позовну заяву про розірвання шлюбу вона подала до суду 28.03.2022 року, з березня 2022 року вони з відповідачем - позивачем вже проживали окремо. Всі автомобілі, які були ними придбані під час шлюбу відповідач - позивач забрав собі, про те, що ОСОБА_2 продав автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 вона дізналася під час розгляду справи про поділ майна, яка перебувала в провадженні Бердичівського міськрайонного суду. Кошти від продажу даного автомобіля ОСОБА_2 забрав собі. ОСОБА_2 наразі користується автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 , а автомобілем Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 користується його батько. Просить виділити їй автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 оскільки він на автоматичний коробці передач, їй зручніше керувати ним, та даний автомобіль придбавався під час шлюбу для неї. Вказала, що на автомобілі Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 вона жодного разу не їздила, спочатку автомобіль стояв біля будинку, оскільки був на перереєстрації, вона також мала поновити вміння їзди на автомобілі, так як ніколи не їздила на автомобілі з автоматичною коробкою передач, а потім вони почали процес розлучення. Всі автомобілі купувалися за спільні кошти, пропозиції про їх поділ в добровільному порядку відповідач - позивач не заявляв.
Квартиру, на яку претендує відповідач - позивач, в 2016 році купили за кошти її батьків та її рідного брата, ОСОБА_2 про це відомо, жодних коштів на купівлю квартири він не давав, під час оформлення договору купівлі - продажу ОСОБА_2 був присутній у нотаріуса, написав добровільно заяву, якою підтвердив, що квартира купується за її кошти. На квартиру він почав претендувати після того, як вона подала позов до суду. В квартирі ремонт робили її батьки, оскільки ОСОБА_2 сказав, що не буде там робити ремонт, так як квартира не належить йому. Ремонт робився на протязі 5 років, в квартиру переїхали проживати в 2019 році. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 на майно в квартирі не претендував, лише почав після того, як вона подала даний позов до суду. Підставою для їх розлучення була зраза відповідача - позивача, а також він її намагався задушити. За весь час перебування даної справи в суді ОСОБА_2 до неї не звертався з пропозицією вирішити справу шляхом укладення мирової угоди.
Зазначила, що станом на 18.03.2025 року заборгованості по аліментах відповідач не має.
Відповідач - позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, 10.03.2025 року на адресу суду спрямув заяву про розгляд справи за його відсутності, зустрічний позов підтримав з підстав зазначених у ньому, вказав, що не заперечує проти призначення судових експертиз для встановлення вартості майна, яке підлягає поділу ( а.с. 109 т.2).
Представник відповідача - позивача адвокат Муляр Я.О., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, причину неявки суду не повідомлено.
Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , її представника - адвоката Гуменюка О.В., дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 18.087.2022 року в цивільній справі № 274/1421/22 Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити повністю.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 22.01.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 29 розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2022 року і до досягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття, а в подальшому стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 всіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50 % прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 28.03.2022 року і до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 8-9 т.1).
Даним рішенням суду встановлено, що в березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Бердичівського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому зазначила, що з відповідачем вона проживає окремо ( а.с. 8 т.1).
Відповідно до довіреності від 22.07.2019 року ОСОБА_2 уповноважував ОСОБА_1 експлуатувати належний йому автомобіль Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , довіреність втратила чинність 22.07.2022 року ( а.с.10 т.1).
Згідно копій свідоцтв про народження дітей сторони по справі є батьками малолітніх дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 11-12 т.1).
Як вбачається з довідки № 507 від 14.03.2022 року ОСОБА_1 зверталася до травматолога 13.03.2022 року о 16-10 год., з приводу травми : забійні садна шиї та правого плеча, які отримала 12.03.2022 року ( а.с. 25 т.1).
Відповідно до Акту судово - медичного дослідження № 45 від 15.03.2022 року у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на правій та лівій поверхні шиї, на передній поверхні правого плеча, садна на задньо - внутрішній поверхні правого плеча. дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень ( а.с. 26 т.1).
За результатами довідки про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.03.2022 року ДОП СДОП відділу превенції Бердичівського РВП А.Кравчук встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР ( а.с.27 т.1).
Згідно довіреності від 23.05.2022 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 експлуатувати. розпоряджатися від його імені ( продати, обміняти, здати в оренду) зняти та поставити на облік автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2012 р.в ( а.с. 96 т.1).
Як вбачається з договору купівлі - продажу квартири від 10.09.2016 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 продали, а ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 . Ціна договору 149965 грн ( а.с. 98-99 т.1).
Відповідно до заяви від 10.09.2016 року на ім"я приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчука А.М. від ОСОБА_2 , судом встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам"яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, відповідно до ст. 57 СК України, надав ОСОБА_1 згоду на купівлю нею за її особисті кошти у її приватну власність квартири АДРЕСА_1 , не спільно ними набуті під час зареєстрованого шлюбу кошти. Кошти, за які ОСОБА_1 купує квартиру являються її особистою власністю ( а.с. 114 т.1).
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною першою ст.61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до пункту 3 частини першої ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.
У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
Частиною першою ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами першою та другою ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст.71 СК України), або ж реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст.364 ЦК України).
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі №372/504/17.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина третя ст.372 ЦК України).
Щодо відступлення від рівності часток при поділі майна сторін у співвідношенні 70 % ( на користь позивачки - відповідачки ) і 30 % ( на користь відповідача - позивача), суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч. 2 ст. 70 СК України).
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 3 ст. 70 СК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України).
Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу ,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).
Відповідно до положень частини першої статті 71СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити як від засади рівності часток подружжя, так і збільшити частку враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21.
Обов`язок щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивачка - відповідачка, як на підставу відступлення від рівності часток подружжя під час поділу майна вказує на те, що у неї на вихованні перебуває двоє неповнолітніх дітей, на час звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 мав заборгованість по виплаті аліментів. Крім того відповідачем - позивачем вживалися заходи щодо приховання спільного майна подружжя після подання нею позову про розірвання шлюбу. Також суттєвим є факт вчинення відносно неї ОСОБА_2 насильницьких дій.
Як встановлено судом під час розгляду справи, станом на 18.03.2025 року заборгованість по аліментах у ОСОБА_2 перед позивачкою - відповідачкою відсутня, що підтвердила сама позивачка - відповідачка в судовому засіданні, розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , становить близько 10 000 грн., що є цілком достатнім для розвитку та утримання дітей.
Щодо приховання спільного майна подружжя, то суд вказує на те, що автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 номер кузова НОМЕР_6 на даний час перебуває в користуванні ОСОБА_2 , та підлягає поділу між сторонами, які спільне майно подружжя.
При вирішенні даного спору судом враховано, що автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 відчужено відповідачем - позивачем без згоди позивачки - відповідачки кошти від його продажу ОСОБА_2 на не використовувалися на користь сім"ї, тому на її користь стягується 1/2 частки вартості спірного автомобіля.
Позивачка також зазначила, що ОСОБА_2 відносно неї вчиняв насильницькі дії, що є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності. Однак в порушення вимог ст. 76-81 ЦПК України стороною позивачки - відповідачки не доведено, що саме ОСОБА_2 вчиняв дії насильницького характеру відносно неї, зокрема дані обставини підтверджуються лише словами ОСОБА_12 , доказів того що ОСОБА_2 було притягнуто до кримінальної відповідальності за нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 суду не надано.
Тому твердження ОСОБА_1 про можливе вчинення протиправних дій відносно неї ОСОБА_2 є припущенням, не може братися судом до уваги при вирішенні даної справи та слугувати підставою для відступу від рівності часток подружжя.
З урахуванням викладеного та беручи до уваги положення статті 70 СК України, суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя.
Щодо первісних позовних вимог ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбних відносинах з 22.01.2011 року по березень 2022 року, шлюб було розірвано рішенням суду 18.08.2022 року ( а.с. 8 -9 т.).
В період шлюбу сторони придбали три автомобілі : 26.01.2019 автомобіль Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 283146,54 грн.; 22.01.2022 автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , вартістю 444084,50 грн.; 10.02.2022 автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , вартістю 338241,70 грн ( а.с.14 т.1).
27 травня 2022 року, після припинення шлюбних відносин, відповідач - позивач ОСОБА_2 перереєстрував т/з Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 на іншу особу з укладанням договору купівлі-продажу № 7142/2022/3192278 в ТСЦ № 7142 ( а.с. 14- зворот т.1).
Під час розгляду справи ані відповідачем - позивачем, ані його представником не надано належних та допустимих доказів, того що відчуження спірного автомобіля відбулося за згоди дружини, а кошти внаслідок його відчуження витрачені в інтересах сім`ї.
Отже, перереєстрація права власності на спірний автомобіль, без згоди дружини, на ім`я третіх осіб є неправомірною та порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 .
Оскільки відчужений автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 є цінною неподільною річчю, був фактично зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 і перебував у його користуванні, що не заперечується самим відповідачем та відчужений без письмової згоди ОСОБА_1 , а тому остання як співвласник спірного майна має право отримати грошову компенсацію за свою частку у праві власності на автомобіль.
Відповідачем - позивачем ОСОБА_13 не надано суду висновків експертів щодо вартості спірних автомобілів, як і не заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи спірних транспортних засобів, тому суд при визначенні вартості спірних транспортних засобів враховує висновок експерта наданий стороною позивачки - відповідачки.
Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 в сумі 222042 грн 25 коп.
Також, суд, враховуючи пояснення позивачки - відповідачки, надані нею в судовому засіданні 18.03.2025 року, згідно яких судом було встановлено, що вона ніколи не користувалася спірним автомобілем Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 , оскільки він на автоматичній коробці передач, якою вона не вміє користуватися, вирішила, що їй на ньому буде зручніше пересуватися містом, на її утриманні перебуває двоє дітей, автомобіль є більш комфортним ніж Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , враховуючи заперечення ОСОБА_2 , викладені в зустрічному позові, а саме те, що спірний автомобіль використовується ним для службових відряджень, що значною мірою сприяє отримання ним більшого доходу і, як наслідок, більшого розміру відрахування аліментів на дітей, враховуючи правову позицію викладену в Постанові Великої Палати Верховного суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20, згідно якої " Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю", суд вважає за можливе залишити спірний автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 вартістю 338241,70 грн. у власності ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 виділити у власність автомобіль Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 283146,54 грн., який має механічну коробку передач, якою вміє користуватися позивачка - відповідачка.
Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю, стягнення різниці вартості майна в сумі 409 000 грн.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).
У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач має довести, що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
В обґрунтування вимог зустрічного позову ОСОБА_2 зазначив, що існують обставини визнання квартири об"єктом права спільної сумісної власності, після придбання квартири за 149965 грн. за рахунок його власної трудової діяльності та його власних коштів було здійснено капітальне переобладнання спірної квартири, оскільки вона знаходилася у стані непридатному для комфортного проживання. Ним було проведено роботи з переобладнання квартири, внаслідок чого квартира зазнала значних перетворень, що істотно збільшило її вартість, що не пов"язано зі зміною кон"юктури ринку нерухомості та інфляційних процесів.
Зокрема ним були проведені наступні переобладнання: замінено систему опалення зі встановленням автономного опалення; замінено електропроводку та встановлено електричний щиток; замінено систему каналізації; замінено вхідні та міжкімнатні двері; замінені вікна з дерев"яних на металопластикові, влаштовано металопластикові балкони. Проведено наступні ремонтні роботи: залито бетонні стяжки в кухні, коридорі, ванній кімнаті, туалеті; проведення ремонтних робіт підлоги в трьох кімнатах; змонтовано електричну гарнітуру ( розетки, вимикачі); встановлені люстри в кухні, коридорі, ванній кімнаті, туалеті , залі, в двох спальних кімнатах; здійснено облицювання стелі на кухні, ванній кімнаті туалеті, коридорі, залі та двох спальних кімнатах; облицьовано підлогу плиткою в ванній кімнаті, туалеті та кухні; облицьовано підлогу ламінатом в залі та коридорі; облицьовано підлогу лінолеумом в двох спальнях; встановлено ванну, умивальник, унітаз; облицьовано плиткою стіни ванної кімнати та туалету; облицьовано кухню плиткою та декоративною штукатуркою; облицьовано декоративною штукатуркою коридор; облицьовано шпалерами три кімнати.
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Конструкція статті 62 ЦПК України дає підстави стверджувати, що обов`язок доведення існування підстав, передбачених частиною першою статті 62 СК України покладається на особу, яка стверджує про виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові. Отже, в даному випадку саме на ОСОБА_2 покладається обов`язок доведення підстав виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 .
Як встановлено судом з договору купівлі - продажу квартири від 10.09.2016 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 продали, а ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 . Ціна договору 149965 грн ( а.с. 98-99 т.1).
Відповідно до заяви від 10.09.2016 року на ім"я приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчука А.М. від ОСОБА_2 , судом встановлено, що ОСОБА_2 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам"яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, відповідно до ст. 57 СК України, надав ОСОБА_1 згоду на купівлю нею за її особисті кошти у її приватну власність квартири АДРЕСА_3 , не спільно ними набуті під час зареєстрованого шлюбу кошти. Кошти, за які ОСОБА_1 купує квартиру являються її особистою власністю ( а.с. 114 т.1).
Згідно зустрічного позову ОСОБА_2 зазначив, " що доводи щодо істотного збільшення вартості спірної квартири внаслідок його трудової діяльності можуть бути підтверджені відповідною експертизою, клопотання про проведення якої, у разі процесуальної доцільності, буде заявлено ним до закінчення підготовчого провадження у справі " ( а.с. 83 т.1).
Також, згідно поданих заяв від 28.02.2025 року та 10.03.2025 року ОСОБА_2 зазначив, що не заперечує проти призначення судових експертиз для встановлення вартості майна, яке підлягає поділу ( а.с. 106,109 т.2).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості є обов`язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Разом із тим у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" від 01.06.2006 року зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.
Відповідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручення проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд може призначити експертизу для з`ясування обставин справи, що мають значення для справи,необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Аналіз зазначених норм права свідчить, що для з`ясування обставин, що мають значення у справі і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Судом встановлено, що з часу надходження зустрічного позову до суду - 14.07.2023 року ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_4 клопотань ( заяв) про призначення судових експертиз для встановлення вартості спірного майна не подавалося.
Отже, в порушення вимог ст. 12,76-81 ЦПК УКраїни, ст. 62 СК України ОСОБА_2 суду не надано доказів на обґрунтування збільшення вартості спірного майна внаслідок його праці та вкладення коштів, тому в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання квартири АДРЕСА_1 об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. т. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Всупереч вищевказаним роз`ясненням та законодавчим нормам відповідач - позивач не надав доказів того, що спірне рухоме майно наявне на час припинення спільного ведення господарства та розгляду справи суді, не надав доказів в обґрунтування його вартості.
У зв"язку з цим суд не може вирішити питання про поділ даного рухомого майна відповідно до рівності часток, а тому відмовляє в задоволенні зустрічного позову стосовно його поділу.
Розподіл судових витрат.
ОСОБА_1 зазначено ціну позову 745830,92 грн., сплачено судовий збір в розмірі 7458,31 грн ( а.с.5 т.1).
Судом частково задоволено первісні позовні вимоги на суму 560 283,95 грн., таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею судовий з зібр в розмірі 5602,84 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.
При поданні зустрічного позову ОСОБА_2 зазначено ціну позову 1 738 000 грн. як вартість всього спільного майна, отже вартість 1/2 майна - 869 000 грн, сплачено судовий збір в розмірі 6441,60 грн ( а.с. 83 т.1), не доплачено 2248,40 грн., - які підлягають стягненню на користь держави.
Судом частково задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , на суму 338241,70 грн ( вартість автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 ), тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 2507,27 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.
Враховуючи різницю між сплаченим сторонами судовим збором 5602,84 грн - 2507,27 грн., суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 3095,57 грн + судовий збір за забезпечення позову в розмірі 536,80 грн, а всього 3632,37 грн.
Керуючись ст.12-13,76-81,83,89,211,247,258,263-265,354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
Здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у приватну власність ОСОБА_1 автомобіль Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 283 146,54 грн., припинивши на нього право спільної сумісної власності.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки за відчужений автомобіль Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , в розмірі 222 042,25 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості часток майна в розмірі - 55 095,16 грн.
В задоволенні решти вимог первісного позову відмовити.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ майна подружжя -задовольнити частково.
Здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у приватну власність ОСОБА_2 автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_5 , номер кузова НОМЕР_6 , вартістю 338 241,70 грн., припинивши на нього право спільної сумісної власності.
В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3632,37 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 2248,40 грн.
Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на транспортний засіб марки "Hyundai Tucson", кузов-універсал, д.н.з. НОМЕР_5 , 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова - НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_8 ., який зареєстрований 10.02.2022 року за ОСОБА_2 накладені згідно ухвали Бердичівського міськрайонного суду від 22.05.2023 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2025 року
Суддя Т.М. Вдовиченко