Справа № 139/194/25
Провадження № 2/139/114/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2025 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в особі головуючої - судді Тучинської Н.В.,

розглянувши в селищі Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

07 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА"та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4451803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов вказаного вище договору сума кредиту складає 5500; строк кредиту 360 днів; кредит надається шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу, яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало. ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконував.

25 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА"та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ УКРАЇНА"укладено Договір факторингу № 25/10/2024, у відповідності до умов якого ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" відступає ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА"за плату права грошової вимоги, а ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА"приймає належні ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА"права грошової вимоги, в тому числі щодо ОСОБА_1 в сумі 40287 гривень 65 копійок, з яких: 5500 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 32037 гривень 65 копійок - сума заборгованості за відсотками, 2750 гривень штрафні санкції.

Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 змінено найменування товариства на нове найменування: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ".

07 березня 2025 року через систему "Електронний суд" представник позивача Столітній М.М. з цим позовом звернувся до Мурованокуриловецького районного суду.

На підставі положень ч. 6 ст. 187 ЦПК отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Ухвалою від 10 березня 2025 року (а.с. 23) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також витребувано докази від АТ КБ "ПриватБанк".

Ухвала про відкриття провадження 11 березня 2025 року була направлена для відома відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання та отримана ним особисто 15 березня 2025 року (а.с. 27). Відзив на позов, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач до суду не подав.

Позивач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав до електронного кабінету.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 07 березня 2024 року уклав Договір № 4451803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту із Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА".За умовами такого Договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором, сума кредиту (загальний розмір) складає: 5500 гривень (п. 1.2.); строк кредитування 360 днів, а детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору (п. 1.3.); тип процентної ставки фіксована (п. 1.4.); стандартна процента ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту (п. 1.4.1.); орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 99 923,40% річних (п. 1.5.); товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 (п. 2.1.); проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом (п. 3.1.); сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів (п. 4.1.); у разі затримання Клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена Графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі (п. 4.4.); сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно з чинним законодавством України та цим Договором (п. 6.1.); договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 9.7.1.); підписуючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) про фінансову послугу та про її надавача у визначеному законодавством обсязі, достатньої для прийняття Клієнтом свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання, та яка розміщена на Вебсайті; б) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 ЗУ "Про споживче кредитування", він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ"ЛІНЕУРА УКРАЇНА", актуальна на дату укладання Договору редакція яких розміщена на Вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 9.9.).

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

За приписами Цивільного кодексу України будь-який вид договору може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У п.п. 5 і 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Договір № 4451803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024 ОСОБА_1 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 71293, про що свідчать п. 10 Договору.

Позивачем доведено отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" в сумі 5500 тисяч гривень. Так, згідно листа АТ КБ "ПриватБанк" № 20.1.0.0.0/7-250312/24756-БТ від 20 березня 2025 року (а.с. 29) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , а 07 березня 2024 року на неї здійснено переказ коштів у розмірі 5500 гривень. Відповідно до листа товариства з обмеженою відповідальністю "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" № 1860-0111 від 01 листопада 2024 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 07.03.2024 16:29:31 на суму 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень, маска картки НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPay.ua 353516209, призначення платежу: Зарахування 5500 гривень на карту НОМЕР_4 .

Доказів на спростування такого факту відповідач суду не надав.

Узагальнюючи все вище наведене, суд вважає доведеним факт укладення ОСОБА_1 . Договору № 4451803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024, а також факт, що кредитодавець виконав своє зобов`язання з надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених відповідним Договором.

До такого рішення суд прийшов, в тому числі, з врахуванням правових позицій Верховного Суду.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження: 14-308цс18) зроблено такий правовий висновок: «Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.».

Як слідує із розрахунку заборгованості за Договором № 4451803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024, який вчинено первісним кредитором ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту і сплати відсотків та станом на 25.10.2024 загальна сума заборгованості становить 40287 гривень 65 копійок, з яких 5500 гривень заборгованість за тілом кредиту, 32037 гривень 65 копійок сума заборгованості за відсотками, 2750 гривень штрафні санкції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

25 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" укладено договір факторингу № 25/10/2024, відповідно до умов якого ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" передає (відступає) ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" за плату належні права грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, відповідно до Реєстру боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п. 1.2 цього Договору факторингу сторони погодили, що перехід від ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" до Фактора Прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2 та надходження Ціни продажу у повному обсязі, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників (Додаток № 1 до Договору факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року) ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" набуло права грошової вимоги, в тому числі, і за Договором № 4451803, боржником за яким є ОСОБА_1 . На момент набуття позивачем права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 4451803, загальнасума заборгованості боржника перед кредитором становила 40287 гривень 65 копійок, з яких: 5500 гривень заборгованість за тілом кредиту, 32037 гривень 65 копійок сума заборгованості за відсотками, 2750 гривень штрафні санкції.

Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" від 25.11.2024 змінено найменування з ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ УКРАЇНА" на ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ". Реєстраційні дії 10.12.2024 щодо зміни найменування Товариства проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В., що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 010062201 від 10.12.2024.

Відповідно до розрахунку заборгованості, вчиненого за Договором № 4451803 від 07.03.2024 самим позивачем, відповідачу ОСОБА_1 нараховано проценти за стандартною ставкою за 125 днів (період з моменту отримання права вимоги 26.10.2024 до закінчення строку дії кредитного договору 27.02.2025) в сумі 17187 гривень 50 копійок.

Свою позицію щодо нарахування процентів за користування відповідачем кредитом у межах строку дії Договору № 4451803 від 07.03.2024 позивач обґрунтував у розділі 9 позовної заяви положеннями п. 1.1. Договору факторингу № 25/10/2024 від 25 жовтня 2024 року, відповідно до якого Фактор одержав право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Крім того, у позовній заяві (розділ 10) позивач обґрунтував свою відмову від вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій, нарахованих первісним кредитором на підставі п. 6.4. кредитного Договору.

З урахуванням цих обставини ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 54725 гривень 15 копійок, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 5500 гривень, нарахованих первісним кредитором процентів - 32037,65 гривні, нарахованих ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» процентів за період з моменту отримання права вимоги до завершення строку кредитування - 17187,50 гривні.

Відповідач доводів та тверджень сторони позивача не спростував, відзиву чи будь-яких заперечень, доказів не подав.

В той же час, процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач ТОВ "ФК "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" має до відповідача право вимоги заДоговором № 4451803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024 у сумі 54725 гривень 15 копійок, яка складається із суми заборгованості з тіла кредиту 5500 гривень, нарахованих процентів за період строку кредитування - 49225 гривень 15 копійок.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, а п. 3 ч. 2 цієї норми, - що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову 54725 гривень 15 копійок, сплативши 2422 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 15). Суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позову, а тому і компенсація судових витрат, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору підлягає у розмірі 100%.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У цій справі між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю КС № 9422/10 від 18.09.2020, видане Радою адвокатів Київської області 18.09.2020) 10 грудня 2024 року було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № 10/12-2024 (в електронному додатку). Предметом цього Договору є надання професійної правничої допомоги у формі захисту прав та інтересів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (п. 1.1.). Винагорода за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару (п. 4.1.). Оплата гонорару здійснюється клієнтом згідно узгодженого та підписаного сторонами Акту прийому-передачі виконаних робіт (п. 4.8.).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до Акту № 6915 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (додано до позову у формі електронного документу), 27 лютого 2025 року адвокат Столітній Михайло Миколайович надав правничі послуги у вигляді: 1) зустрічі Адвоката та Клієнта, усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства (0,5 години); 2) дослідження наданих Клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи (1 година); 3) аналізу чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства (0,5 години); 4) підготовки декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом (1 година); 5) письмової юридичної консультації, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів (1 година); 6) проведення Адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, складення, оформлення та направлення адвокатських запитів (1 година); 7) складання позовної заяви (2 години); 8) складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви (1 година); 9) складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (2 години); 10) представництва інтересів Клієнта під час здійснення цивільного, в тому числі участь у судових засіданнях (2 години). Загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно цього Акту складає 10000 гривень.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, оскільки цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Таким чином, під час вирішення питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінкою сторін під час судового процесу тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).

У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (COLIC v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).

ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, 23 січня 2025 року у справі № 369/849/18.

Отже, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

Суд при вирішенні питання відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Надаючи оцінку доводам вимоги про стягнення судових витрат на послуги адвоката та наданим на їх підтвердження доказам, суд керується таким:

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

У цій справі установлено, що сторони узгодили, що розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги клієнту щодо подання позову про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 складається із вартості та кількості наданих послуг та відповідно до витраченого часу на надання таких послуг.

Згідно з Актом № 6915 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27 лютого 2025 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» отримало від адвоката Столітнього М.М. всю необхідну правничу допомогу у вигляді:

- зустрічі Адвоката та Клієнта, усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства (0,5 години), вартість якої оцінено у 440 гривень;

- дослідження наданих Клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи (1 година), вартість - 840 гривень;

- аналізу чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства (0,5 години), вартість - 440 гривень;

- підготовки декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом (1 година), вартістю 840 гривень;

- письмової юридичної консультації, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів (1 година), вартістю 840 гривень;

- проведення Адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, складення, оформлення та направлення адвокатських запитів (1 година), вартість 840 гривень;

- складання позовної заяви (2 години), вартість послуги 1640 гривень;

- складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви (1 година), вартістю 840 гривень;

- складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (2 години), вартість послуги 1640 гривень;

- представництва інтересів під час здійснення цивільного, в тому числі участь у судових засіданнях (2 години), вартість послуги визначена як 1640 гривень.

Відповідно до поданого до суду Акту № 6915 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27 лютого 2025 року, адвокат у цій справі на надання правничої допомоги з підготовки і подачі позову в інтересах ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 витратив 12 годин, а гонорар адвоката у цій справі склав 10 тисяч гривень.

Суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати в сумі 10 тисяч гривень не повною мірою відповідають критеріям реальності, неминучості, розумності, пропорційності, визначеним положеннями ст. 141 ЦПК України.

Так, заявлені витрати в частині зустрічей, консультацій та роз`яснень Клієнту, вивчення і аналіз документів та судової практики, складення, оформлення та направлення адвокатського запиту у цій справі, не відповідають критерію неминучості витрат сторони у судовій справі, оскільки не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) етапом складання позовної заяви до суду, витрати на що заявлені як окремі послуги.

Тому, на переконання суду, витрати на перераховані у попередньому абзаці роботи не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.

Крім того, суд вважає, що такі послуги як підготовка декількох позицій, їх узгодження з Клієнтом, письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів, на що, відповідно до Акту № 6915 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27 лютого 2025 року, адвокат витратив дві години, не були неминучими у цій конкретній справі, а також суду не надано доказів на ствердження необхідності та виконання такої роботи (зокрема, до позову не долучено відповідного консультаційного висновку).

Суд також не вважає реальним витрату двох годин адвокатського часу для підготовки доданого до позову клопотання про витребування доказів. Так, цей документ викладено на 2,5 сторінках, з яких більше як пів сторінки зазначення сторін і ще пів сторінки вимога по суті клопотання, а решту півтори сторінки цитування цивільного процесуального законодавства. Інші процесуальні документи разом з позовом не подавалися.

Щодо такої послуги як представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою, в тому числі участь у судових засіданнях, на надання якої адвокатом, відповідно до Акту № 6915 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27 лютого 2025 року, витрачено дві години робочого часу, суд наполягає, що вона взагалі реально не надавалася, оскільки справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Водночас суд погоджується, що адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем у цій справі було неминучим та розумним надати правничі послуги зі складання позовної заяви із аналізом чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, на що реально могло бути витрачено 2,5 години, а також зі складання та оформлення додатків до позовної заяви, в тому числі і клопотання про витребування доказів, на що реально могло бути витрачено 1,5 години.

Відповідно, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» понесло витрати на професійну правничу допомогу у вигляді підготовки тексту позовної заяви та додатків до неї, що відповідає критеріям дійсності та потрібності.

Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат позивача, понесених на підготовку тексту позовної заяви і додатків до неї, суд враховує, що із Акту № 6915 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27 лютого 2025 року вбачається, що вартість однієї години роботи адвоката сторонами згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року визначено як 840 гривень. У цьому рішенні вище суд визнав обґрунтованим витрату часу роботи адвоката у цій справі в загальному розмірі 4 (чотири) години. Із Акту № 6915 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 27 лютого 2025 року вбачається, що вартість однієї години роботи адвоката сторонами згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року визначено як 840 гривень.

З огляду на викладене вище, в тому числі і на практику Верховного Суду і ЄСПЛ, з урахуванням критеріїв розумності, реальності, неминучості таких витрат, фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд відповідно положень статті 141 ЦПК України дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3360 гривень (4 години х 840 грн = 3360 грн).

Керуючись: ст.ст. 42 і 61 Конституції України, Договором № 4451803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024, Договором факторингу № 25/10/2024 від 25.10. 2024, ст.ст. 6, 11, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 610-612, 626-629, 638, 639, 641, 644, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ", заборгованість за Договором № 4451803 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.03.2024, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 , у сумі 54725 гривень 15 копійок, а також судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3360 гривень, а всього 60507 (шістдесят тисяч п`ятсот сім) гривень 55 копійок.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту проголошення до апеляційного суду Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНТРАСТ КАПІТАЛ": 03150, м. Київ, вул. Загородня, будинок 15, офіс 118/2, код .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя:___________