Справа № 127/411/25
Провадження № 2/127/41/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

представника позивача адвоката Бевз О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Бевз О. І., звернувся до суду із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі продажу товару та стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 09 жовтня 2024 року він через мережу Інтернет замовив у відповідача кожух генератора ШЗК -12, розміром 1000 х 900 х 800 (вентилятор, торцеві дверцята), загальною вартістю 20 500,00 грн. На підтвердження укладеного поза торгівельним та офісним приміщеннями договору на поставку кожуха генератора ШЗК 12 відповідач надав рахунок - фактуру № СФ-01308 від 09 жовтня 2024 року. Цього ж дня позивач сплатив на вказаний рахунок авансовий платіж за замовлення товару, після чого представники відповідача перестали відповідати на телефонні дзвінки, на зв`язок не виходили. Зазначає, що 18 листопада 2024 року на адресу ФОПа ОСОБА_2 було направлено вимогу про розірвання договору, повернення авансового платежу у сумі 7 500,00 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, товар не поставив, вимогу про повернення авансового платежу отримав, однак кошти не повернув. Крім цього, вказує, що ФОП ОСОБА_2 отримав вимогу про повернення авансового платежу 02 грудня 2024 року особисто та повинен був, відповідно до змісту даної вимоги, повернути авансовий платіж протягом семи днів з моменту отримання вимоги, однак не виконав цього, тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу, окрім суми авансового платежу, також і неустойку за несвоєчасне повернення грошових коштів. За таких обставин позивач просить суд розірвати договір купівлі-продажу кожуха генератора ШЗК-12, укладеного між позивачем та відповідачем 09 жовтня 2024 року, стягнути з відповідача авансовий платіж за замовлений товар в сумі 7 500,00 грн, неустойку в сумі 2100,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав, про розгляд справи в суді належно повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке повернулося на адресу суду із відміткою «вручено особисто ОСОБА_2 30 січня 2025 року».

Ухвалою Вінницької міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. При цьому вказував, що сторони в телефонному режимі погодили, що відповідач здійснює виготовлення та поставку кожуха генератора ШЗК-12 протягом 20 календарних днів з моменту проведення позивачем оплати за замовлений товар, починаючи із 10 жовтня 2025 року. Однак відповідач перестав спілкуватися з позивачем, поставку товару не здійснив, а тому ОСОБА_1 повідомив про розірвання договору в односторонньому порядку та повернення коштів. Наразі відповідач коштів не повернув.

Відповідач в судове засідання вкотре не з`явився, будучи повідомленим про день, час та місце судового засідання в порядку, визначеному чинним законодавством, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини та матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець та взятий на облік 01 липня 2024 року в Державній службі статистики, ГУДПС у Рівненській області ДПІ як платник податків та платник єдиного внеску.

ФОП ОСОБА_2 здійснює види діяльності за такими КВЕДами: основний 47.99 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; додаткові: 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (а.с.8).

ФОП ОСОБА_2 , як постачальник, через месенджер «Viber» направив ОСОБА_1 рахунок фактуру №СФ 01308 від 09 жовтня 2024 року про оплату авансового платежу за кожух генератора ШЗК 12 1000х900х800 (вентилятор, торцеві дверцята, загальна вартість якого становить 20 500, 00 грн) у сумі 7 500, 00 грн із зазначенням свого ЄДРПОУ НОМЕР_1 та р/р НОМЕР_2 (а.с.9).

09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 відповідно до цього рахунку-фактури перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7500,00 грн, призначення платежу: рахунок-фактура СФ-01308, що підтверджується копією квитанції №4128-2687-9226-0609 (а.с.4).

18 листопада 2024 року представником позивача на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про розірвання договору на придбання кожуха та повернення грошових коштів у сумі 7500, 00 грн протягом семи днів з моменту отримання даної вимоги (а.с.10), вказуючи, що відповідач станом на 15 листопада 2024 року товар не поставив. Відповідач отримав цю вимогу 02 грудня 2024 року, що підтверджується копією фіскального чеку про надсилання рекомендованого листа та трекінгом відправлення листа відстеженням отримання листа з офіційного сайту Укрпошта ( а. с. 11, 12).

Відомостей про передачу товару позивачу чи повернення йому коштів матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої та другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

В силу положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Відповідно до частини першої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ч.ч. 1 -3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зазначені вище норми права, суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу на умовах попередньої оплати.

Доказів, що між сторонами склалися інші правовідносини, відповідач не надав.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідач не оспорює того, що він за укладеним договором отримав від позивача 7500,00 грн та не спростував доводів позивача, що умови цього договору він не виконав і не передав товар покупцю до 15 листопада 2024 року (на момент звернення позивача з вимогою), як і не передав товар і після отримання 02 грудня 2024 року письмової вимоги позивача.

З огляду на встановлені судом обставини у сукупності з наданими доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми авансової (попередньої) оплати здійсненої позивачем в розмірі 7500,00 грн.

Щодо вимоги про розірвання договору, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник є таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За загальними правилами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, зміна й розірвання договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 525 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 615, пп. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково чи в повному обсязі, відповідно, змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ч. 3 ст. 615 ЦК України), а сам договір вважають зміненим чи розірваним (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Так, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу в разі відмови продавця передати проданий товар (ч. 1 ст. 665 ЦК України).

При цьому відповідно до ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто, ґрунтуючись на системному аналізі наведених норм, встановлене ст. 693 ЦК України право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що зі змісту норми ч. 2 ст. 693 ЦК України слідує, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцеві. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або суми попередньої оплати. Можливість обрання одного з цих варіантів правової поведінки є правом тільки покупця, а не продавця.

Отже, з реалізацією покупцем права вимоги до продавця з повернення суми попередньої оплати у будь-якій формі, доведеної до продавця, відбувається одностороння відмова від зобов`язання, що зумовлює припинення зобов`язання та розірвання договору.

Відповідно до ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору договір є відповідно розірваним.

Зважаючи, що позивач реалізував своє право на односторонню відмову від зобов`язання та від договору, зобов`язання є припиненим, а такий договір є розірваним в силу положень ч.3 ст.651 ЦК України, а тому відсутні підстави для його розірвання в судовому порядку.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача в порядку ч.9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню у розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Однак, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов`язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків. Такий документ повинен містити інформацію про: 1) дату укладення договору; 2) найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); 3) найменування продукції; 4) ціну; 5) строк виконання робіт (надання послуг); 6) інші істотні умови договору; 7) права та обов`язки сторін договору. У разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей, а правилами ч.9 цієї ж статті встановлено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Отже, виходячи зі змісту положень ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», останні регулюють відносини у разі реалізації (тобто фактичної передачі товару (продукції) продукції поза торговельними або офісними приміщеннями.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що він здійснив авансовий платіж до передання товару кожуха генератора відповідачем (постачальником), проте відповідач не здійснив передачу визначеного товару.

Зважаючи на те, що продукція (товар) не був реалізований відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому дані норми закону не можуть бути застосовані до правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору за подачу позову на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із Законом України «Про судовий збір» на час звернення позивача до суду розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15140,00 грн), а за подання позовної вимоги немайнового характеру, яка подана фізичною особою, - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн).

Враховуючи вказані вище положення Закону України «Про судовий збір» та зважаючи, що позивач заявляв вимоги як майнового, так і немайнового характеру, а позов задоволений частково з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 в справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 в справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 в справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами.

На підтвердження цих обставин суду надано договір про надання правничої допомоги № 55 від 13 листопада 2024 року, укладений між адвокатом Бевз О.І. та ОСОБА_1 , відповідно до предмета договору якого, адвокат надає клієнту правничу допомогу з питань надання консультацій, представництва інтересів у справі з питання повернення грошових коштів, що були сплачені на адресу ФОП ОСОБА_2 за товар, який не було поставлено (а.с.13).

Відповідно до додатку № 2 до договору про надання правничої допомоги №55 від 13 листопада 2024 року, за послуги представництва інтересів клієнта та надання правової допомоги з питань, визначених у п.п.1.1.,1.2 договору клієнт сплачує гонорар, який визначається на дату укладення договору у сумі 6000,00 грн, який складається з: 500,00 грн консультація, 1000,00 грн досудове врегулювання спору (підготовка та направлення вимоги на адресу ФОП ОСОБА_2 ), 4500,00 грн підготовка, подання позовної заяви до суду та супроводження справи в суді першої інстанції. Сума гонорару визначається за погодженням сторін та підлягає сплаті на момент винесення судового рішення судом першої інстанції (а.с.14).

Також на підтвердження наданих послуг з правничої допомоги надано акт здачі-приймання надання послуг з правничої допомоги від 03 січня 2025 року, згідно якого до сплати підлягає гонорар в сумі 6000,00 грн за надані послуги (консультація, досудове врегулювання спору (підготовка та направлення вимоги), підготовка, подання та супроводження справи в суді першої інстанції), оплата здійснюється після винесення рішення судом першої інстанції (а.с.15).

Надаючи оцінку наданим доказам суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, витрати пов`язані із розглядом цієї справи, витрати відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням обставин справи та значення його для позивача. Заяв щодо неспівмірності не надходило, а тому, визначаючись з їх розподілом відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України та зважаючи на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 526, 610, 611, 615, 629, 651, 693 ЦК України, Законом України « Про захист прав споживачів», ст.12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7500,00 грн авансового платежу.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн та на користь ОСОБА_1 3000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РОНКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 11.04.2025.

Суддя: