Справа № 347/2578/24
Провадження № 22-ц/4808/507/25
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 адвоката Ігнатенка Олександра Олександровича на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2025 року, ухвалене в складі судді Крилюк М. І. в місті Косові, у справіза позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 22 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою, за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, що у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1368-7830. На виконання вимог договору позичальнику надано одноразовий ідентифікатор С1730 для підписання кредитного договору та для підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.

Відповідно до умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 18 000 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 28 днів, знижена % ставка 2,50 % у день, стандартна % ставка 2,50 % у день.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачці кредит через партнера АТ КБ «Приватбанк» на умовах, передбачених договором. Відповідачка підтвердила виникнення зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти. Своїм правом відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі, в разі отримання грошових коштів, протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відповідачка не скористалася. Однак в подальшому всупереч умовам кредитного договору, статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та статтям 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, остання порушила свої зобов`язання за умовами договору, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, яка станом на 08 серпня 2024 року становить 80100 грн, з яких: 18000 грн прострочена заборгованість за кредитом, 62100 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець направив позичальнику вимогу про усунення порушень умов договору. Однак така вимога була проігнорована позичальником, порушення не усунуто.

Враховуючи наведене, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 1368-7830 від 22 березня 2024 року у розмірі 80100 грн, з яких: 18000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 62100,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, а також судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1368-7830 від 22 березня 2024 року у розмірі 80100 грн та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування рішення суд зазначив, що кредитний договір між сторонами укладено за допомогою веб-сайту відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Матерілами справи підтверджується, що відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами договору, та отримала кредитні кошти, які в добровільному порядку нею не повернуті, а тому заборгованість, яка утворилася, підлягає стягненню із неї на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в судовому порядку.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ОСОБА_1 адвокат Ігнатенко О. О. на рішення суду подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази укладення кредитного договору між сторонами. Крім того, позивачем не підтверджено факт ознайомлення відповідачки із «Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CREDOS», а також із «Паспортом споживчого кредиту». Ба більше, матеріали справи не містять й доказів перерахування будь-яких коштів ОСОБА_1 . Посилання позивача на лист АТ КБ «Приватбанк» від 09 серпня 2024 року таким доказом не може бути, оскільки з нього неможливо ідентифікувати платіж, з огляду на те, що лист не містить повних даних номеру картки. Водночас довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми є внутрішним документом товариства та створюється ним самостійно.

Також представник апелянтки звертає увагу на те, суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачу нібито належить веб-сайт Credos.com.ua, однак вказане жодним чином не підтверджується, а тому незрозуміло на основі яких доказів суд встановив зазначене.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд також допустив порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не врахував, що проценти в спірних правовідносинах перевищують в 3 рази так зване тіло кредиту, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, висновок суду про те, що строк погашення кредиту настав є необґрунтованим. Вимога про усунення порушень умов Договору та доказів її направлення, на яку зіслався суд в обґрунтування свого висновку в цій частині направлена ТОВ «Дірект Технолоджі», однак невідомо, яке відношення зазначене товариство має до позивача. Фіскальний чек, який є належним доказом направлення листів, в матеріалах справи відсутній, як і документ, який би підтверджував отримання відповідачкою так званої вимоги про зміну порядку виконання зобов`язання.

Суд першої інстанції залишив поза увагою і той факт, що звертаючись до суду із позовом через підсистему «Електронний суд», товариство в порушенням вимог процесуального закону не надало належних доказів направлення позовної заяви з додатками ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, представник апелянтки просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, вирішити питання розподілу судових витрат.

Позиція інших учасників справи

Представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у відзиві на апеляційну скаргу просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги не відповідають обставинам справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Так, суд першої інстанції правильно встановив факт укладення між сторонами кредитного договору та погодження ними усіх його умов. Умови договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами було визначено сторонами за їх спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Наголошує, що будь-яких штрафних санцій відповідачці не було нараховано.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 22 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1368-7830 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем): С1730.

Пунктом 2.2. зазначеного договору передбачено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. договору загальний розмір кредиту за цим договором становить 18000 грн.; дата надання/видачі кредиту: 22 березня 2024 року.

Пунктом 4.8. договору передбачено, що базовий період складає 28 календарних днів.

Згідно із пунктом 4.9. договору сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів дат, які є останніми днями відповідних базових періодів. У разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду у розмірі обов`язкового платежу, до такого обов`язкового платежу починаючи із наступного календарного дня додаються проценти за користування кредитом за кожен календарний день користування кредитом у межах строку кредитування, які позичальник збов`язаний оплатити не пізніше цього календарного дня у складі обов`язкового платежу. У випадку оплати обов`язкового платежу у повному обсязі в певному базовому періоді, в подальшому сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного наступного базового періоду у складі наступних обов`язкових платежів. При достроковому внесенні суми обов`язкового платежу у повному обсязі, сума грошових коштів такого обов`язкового платежу розподіляється згідно черговості, встановленої договором та правилами для дострокового часткового погашення заборгованості за договором. У випадку сплати позичальником грошових коштів у сумі меншій ніж розрахований згідно умов цього договору обов`язковий платіж, такі грошові кошти розподіляються згідно черговості, встановленої правилами для дострокового часткового погашення заборгованості за договором у дату оплати, однак у подальшому позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю у строк, передбачений договором, грошові кошти у розмірі різниці між розміром обов`язкового платежу та фактично сплаченими грошовими коштами у базовому періоді. Проценти за користування кредитом вважаються сплаченими з моменту зарахування грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця.

Відповідно до пункту 4.10. договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування, починаючи з дня видачі кредиту до фактичного повернення всієї суми кредиту, за такою ставкою: стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом.

Строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 15 січня 2025 року. Строк дії Договору дорівнює Строку кредитування (пункт 4.12. договору).

У пункті 4.14. сторони передбачили, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 153 000,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом (а.с.15-32, том 1).

Порядок і умови відкриття ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредитної лінії, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору, визначено у Правилах відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), які підписані позичальником ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем): С1730 (а.с. 33-47, том 1).

Також до укладення кредитного договору відповідачка ознайомилася із паспортом споживчого кредиту, що підтвердила одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем): А1730 (а.с. 48-51, том 1).

За змістом довідки про перерахування суми кредиту за кредитним договором № 1368-7830 від 22 березня 2024 року ОСОБА_1 за допомогою системи LiqPay 22 березня 2024 року перераховано 18 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 (а.с. 76, том 1).

Зазначене також підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк», адресованим ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с. 54, 67, том 1).

Згідно із розрахунком за договором 1368-7830 від 22 березня 2024 року, заборгованість відповідачки станом на 08 серпня 2024 року становить 80100 грн, з яких: основний борг 18000 грн; залишок відсотків 62100 грн (а.с. 77-79).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частини першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що переглядається, встановлено, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

При цьому ОСОБА_1 на веб-сайті кредитодавця та через особистий кабінет подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе.

Ідентифікація ОСОБА_1 на веб-сайті позивача здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням її особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, місця проживання, електронної пошти, номера платіжного засобу, на який необхідно перерахувати кошти тощо.

Доказів, що указані в договорі одноразові ідентифікатори та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, відповідачкою не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договору виключає підстави вважати, що без їх погодження ОСОБА_1 могла отримати кредитні кошти. Будь-які докази протиправності дій третіх осіб стосовно ОСОБА_1 , які стосуються підписання кредитного договору у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів уважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору між сторонами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з наданих позивачем документів неможливо ідентифікувати платіж щодо нібито перерахування коштів ОСОБА_1 , оскільки такі не містять повних даних номеру картки, а також неможливо встановити, що позивачу належить веб-сайт Credos.com.ua, є безпідставним.

Так, судом враховується, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц).

Надані позивачем докази в сукупності підтверджують факт перерахування 22 березня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» від імені ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за допомогою системи LiqPay 18 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 . Відповідачка будь-яких доказів того, що вказана картка на момент укладення договору та здійснення перерахування коштів їй не належала, не надала.Те саме стосується й заперечення ОСОБА_1 належності позивачу веб-сайту Credos.com.ua. Тобто сторона відповідачки заперечує певні факти, однак доказів на підтвердження своїх доводів не надає.Колегія суддів вважає, що така поведінка сторони відповідачки не відповідає ознакам чесності, відкритості й поваги до інших учасників судового процесу та суду, вона не направлена на сприяння суду в своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, справедливому вирішенні спору, а має на меті уникнення виконання зобов`язання перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання товариством належних доказів направлення позовної заяви з додатками ОСОБА_1 не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, у яких наявний опис вкладення до листа, адресованого останній (а.с. 88, том 1).

Посилання сторони апелянта на те, що вимога про усунення порушень умов договору була направлена ОСОБА_1 не позивачем, а ТОВ «Дірект Технолоджі», яке не є стороною у справі, жодним чином не впливає на обов`язок позичальника щодо повернення коштів кредитодавцю.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що проценти в спірних правовідносинах перевищують в 3 рази так зване тіло кредиту, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача.

Отже, зміст зазначеної норми не врегульовує питання нарахованих процентів та містить вимоги щодо штрафних санкцій (пеня, штрафи), які відповідачці не нараховувалися. Водночас нарахування процентів за користування кредитними коштами регулюється статтями 1048,1056-1 ЦК України та їх розмір встановлюється та погоджується сторонами.

Не може бути застосовано до спірних правовідносин і статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки частина п`ята вказаної статті містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Тобто, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості. Однак відповідачкою вимоги про визнання умов договору недійсними, зокрема, щодо установлення розміру процентної ставки пред`явлено не було.

На підставі викладеного, відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Разом з тим, колегія суддів уважає за необхідне зазначити про таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.

Договір між сторонами укладено 22 березня 2024 року, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що загальний розмір заборгованості за процентами за період з 22 березня 2024 року по 08 серпня 2024 року становить 62100 грн. Проценти за весь період нараховані за процентною ставкою 2,50 %, тобто з 23 квітня 2024 році у розмірі більшому ніж встановлений законом.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить висновку, що розмір заборгованості з 23 квітня 2024 року по 08 серпня 2024 року підлягає перерахунку, виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки 1,5% і становить 29 160 гривень (18000 (тіло кредиту) х 1,5% (розмір процентної ставки) х 108 (кількість днів у періоді). За період з 22 березня 2024 року по 22 квітня 2024 року розрахунок заборгованості за процентами (14400 грн) проведено позивачем із дотриманням норм законодавства.

Отже, загальний розмір заборгованості відповідачки за процентами становить 43560 гривні (29160 грн + 14400 грн).

Суд першої інстанції залишив поза увагою зазначене, у зв`язку з чим неправильно визначив суму заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин, колегія суддів уважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги та змінити рішення суду в частині визначення суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1368-7830 від 22 березня 2024 року, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 61560 грн заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1368-7830 від 22 березня 2024 року (18000 грн заборгованість за тілом кредиту; 43560 грн заборгованість за нарахованими відсотками).

Розподіл судових витрат

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок щодо часткового задоволення апеляційної скарги, в результаті чого розмір задоволених позовних вимог складає 76,85 %, розподіл судового збору у суді першої інстанції, підлягає зміні: з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позову в суді першої інстанції в сумі 1861,61 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2422,40*76,85%). У свою чергу з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 841,18 грн (тобто в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено 3633,60*23,15%).

Згідно з частинами десятою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд уважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 1020,43 грн судового збору (1861,61 грн 841,18 грн).

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ігнатенка Олександра Олександровича задоволити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2025 року в частині визначення суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1368-7830 від 22 березня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 61560 грн заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1368-7830 від 22 березня 2024 року.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 1020,43 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта