ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2308/24 Номер провадження 22-ц/814/1474/25Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Савчук О.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Савчука Олега Володимировича

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року, ухвалене суддею Цибізовою С.А., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

30.05.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Савчук О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якому просив суд визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину житлового будинку «А-1,а» загальною площею 94,8 м.кв. та житловою площею 61,0 м.кв., сараю «Б», гаражу «Б1», вбиральні «В», сараю «Д», літньої кухні «Д1», сараю «д», вхідного погребу «д1», «воріт з хвірткою №1», колодязя №5, огорожі №6, вигребу №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 - батько ОСОБА_1 . 28.09.2009 ОСОБА_1 , її брат ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_3 звернулися до Полтавської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом було відкрито спадкову справу. До складу спадкового майна входить частина житлового будинку в АДРЕСА_1 . На звернення позивача до державного нотаріуса про оформлення спадщини 28.05.2024 нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для такого рішення стало те, що правовстановлюючий документ на частину спадкового будинку не зареєстрований органом державної реєстрації. Про це зазначено у довідці ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 13.02.2019 №1203. Крім того, спадкоємці між собою досягли згоди про те, що спадщину після померлого ОСОБА_4 має прийняти позивач, а відповідачі відмовляються від своєї частки у спадщині на її користь, але на даний час після спливу шестимісячного строку нотаріус не приймає відмову спадкоємців, отже, за даних обставин позивач не може прийняти спадщину в нотаріальному порядку. Позивач зі свого народження до даного часу зареєстрована та проживає у спадковому будинку. Інші спадкоємці (відповідачі) зареєстровані та проживають за іншими адресами. За даними технічного паспорту, що складений на підставі технічної інвентаризації станом на 16.05.2024, в АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок «А-1,а» загальною площею 94,8 м. кв. та житловою площею 61,0 м.кв., сараю «Б», гаражу «Б1», вбиральні «В», сараю «Д», літньої кухні «Д1», сараю «д», вхідного погребу «д1», «воріт з хвірткою №1», колодязя №5, огорожі №6, вигребу №7. Спадковий житловий будинок з господарськими будівлями був побудований у 1983 (згідно технічного паспорта). Згідно довідки ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 13.02.2019 №1203 самочинне перепланування та реконструкція відсутні.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину житлового будинку «А-1,а» загальною площею 94,8 м.кв. та житловою площею 61,0 м.кв., сараю «Б», гаражу «Б1», вбиральні «В», сараю «Д», літньої кухні «Д1», сараю «д», вхідного погребу «д1», «воріт з хвірткою №1», колодязя №5, огорожі №6, вигребу №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів набуття ОСОБА_4 право власності за життя на житловий будинок зазначеної конфігурації, зокрема, на житловий будинк «А1,а», загальною площею 94,8 кв.м. та житловою площею 61,0 кв.м., суду не надано. З технічного паспорту, виготовленого на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 , КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» Полтавської районної ради станом на 01.05.2024 вбачається, що житловий будинок «А-1,а», загальною площею 94,8 м.кв., житловою площею 61,0 м.кв. споруджений у 1983. Проте, суд першої інстанції вважав, що такий технічний паспорт виготовлений на ім`я позивача не є належним доказом на підтвердження спорудження ОСОБА_4 будинку «А-1,а» загальною площею 94,8 м.кв., житловою площею 61,0 м.кв. у 1983, враховуючи, що технічний паспорт 2024 не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно та не містить відомостей про забудовника. Окрім того, спорудження ОСОБА_4 будинку «А-1,а» загальною площею 94,8 м. кв., житловою площею 61,0 м.кв. у 1983 є неможливим, оскільки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як відповідно до інформації ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 13.02.2019 №1203 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_2 ) станом на 2019 відповідав наступним характеристикам: житловий будинок «А-1» 1983 побудови, загальною площею 50,8 м.кв., житловою площею 35,2 м.кв. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено набуття спадкодавцем ОСОБА_4 права власності на час його смерті на житловий будинок «А-1,а» загальною площею 94,8 м.кв., житловою площею 61,0 м.кв. із відповідними будівлями та спорудам (що є приналежністю до основної речі), а тому підстави для визання за позивачем права власності в порядку спадкування на 1/6 зазначеного житлового будинку з відповідними будівлями та спорудам відсутні.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Савчук О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального тапроцесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було допущено наступні помилки. Згідно довідки ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 13.02.2019 №1203, загальна площа житлового будинку в АДРЕСА_1 , становить 50,8 м.кв., а житлова площа 35,2 м.кв. Відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого станом на 16.05.2024, загальна площа такого будинку становить 94,8 м.кв., а житлова 61,0 м.кв. Така розбіжність у площі будинку пояснюється тим, що довідка №1203 від 13.02.2019 була складена на підставі технічного обстеження від 18.01.2019 (так зазначено в самій довідці). У той час було здійснено технічне обстеження лише частини будинку, що належала спадкодавцю, оскільки до іншої частини будинку іншим співвласником доступу не було надано. Це підтверджується технічним паспортом, виготовленим станом на 16.05.2024, де в експлікації описана технічна характеристика обох частин будинку, в тому числі по першій частині будинку загальна площа складає 50,9 м.кв. та житлова площа 35,2 м.кв., що повністю збігається із даними довідки від 13.02.2019, на що суд першої інстанції не звернув увагу. Суд не вивчав питання технічної характеристики будинку, розміру частки, його площі, але при ухваленні рішення таку розбіжність у площі помилково прийняв як самочинну добудову. Крім того, суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні, що позивач має намір визнати право власності на житловий будинок загальною площею 94,8 м.кв. та житловою площею 61,0 м.кв. Даний житловий будинок є спільною частковою власністю двох співвласників, де частина належала спадкодавцю. Про належність спадкодавцю ОСОБА_5 спадкового майна свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.12.1997. Отже, право власності підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.12.1997, а державна реєстрація права власності - це лише офіційне визнання права, яке наділено власнику зазначеним свідоцтвом. Судом також не врахована позиція відповідачів відносно позовних вимог позивача. Відповідачі не заперечують проти визнання позову і не бажають оформляти спадкове майно у власність, але в нотаріальному порядку відмовитися від прийняття спадщини на користь позивача на даний час не мають змоги. Свою позицію відповідачі виклали у нотаріально посвідчених заявах, оскільки кожен із суб`єктивних причин не мав змоги брати участь у судових засіданнях.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 09.04.2025 не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 10.03.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі поштовим зв`язком адреси сторін у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 178). Згідно рекомендованих повідомлень судові повістки на ім`я позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вручені адресатам 19.03.2025 та 22.03.2025. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 17.02.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 09.04.2025 о 10-00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , про що 03.09.2009 Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області складений відповідний актовий запис та видане свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1 (а.с. 4).

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: на 1/2 частину жилого будинку з надвірними побудовами, за адресо: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці державного фонду.

Полтавською районною державною нотаріальною конторою 28.09.2009 відкрита спадкова справа №651/2009 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

З матеріалів спадкової справи №651/2009 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 28.09.2009 звернулися: дочка померлого ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 тамати померлого ОСОБА_3 (а.с. 67-69).

Інформація про наявність інших спадкоємців у матеріалах спадкової справи відсутня.

У зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та області та відсутністю правовстановлюючих документів, постановою державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними побудовами (а.с. 6).

Враховуючи, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, позивач та відповідачі повині набувати право власності на спадкове майно по 1/3 частці кожен, тобто, якщо у володінні померлого знаходилась 1/2 частина житлового будинку із будівлями та спорудами, то, відповідно, кожен спадкоємець за законом має право на 1/6 частку спадкового майна, що належало за життя спадкодавцю ОСОБА_4 (1/2:3 =1/6).

При цьому те, що відповідачі не заперечують проти визнання за позивачем права власності саме на частину будинку, належну померлому вцілому, судом першої інстанції не прийнято до уваги, оскільки це суперечить положенням ст.ст. 1268, 1278 ЦК України, оскільки відповідачі прийняли спадщину у встановленому законом порядку та не відмовились від неї у визначений законом шестимісячний строк.

Таким чином, позивачу мало б належити право на 1/6 частину спадкового майна.

Щодо можливості набуття позивачем права власності на житловий будинок у порядку спадкування, суд першої інстанції дійшов наступного.

Факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вищезазначеного нерухомого майна підтверджується матеріалами спадкової справи №662 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , якій згідно свідоцтва на право особистої власності належала 1/2 частини житлового будинку у АДРЕСА_2 . Спадщина за померлою була прийнята ОСОБА_4 , про що 16.12.1997 видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 129-135).

Згідно даного свідоцтва від 16.12.1997 спадкоємцем майна ОСОБА_6 є внук ОСОБА_4 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з 1/2 частини жилого будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці державного фонду, що належала померлій. На зазначеній земельній ділянці розташовано: жилий будинок, жилою площею 35,9 кв.м., зазначений на плані літ. А-1, літня кухня Б, вбиральня В, сарай Д, погріб вхідний Е, огорожа №1-4, колодязь №5 (а.с. 7, 135).

З довідки Виконавчого комітету Супрунівської ради Полтавського району Полтавської області від 10.06.2019 №77/02-25 вбачається, що ОСОБА_4 на день смерті мав неприватизовану земельну ділянку комунальної власності на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, загальною площею 0,28 га, в т.ч. ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,13 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_2 ) (адресу змінено згідно рішення четвертої сесії Супрунівської сільської ради 7 скликання від 26.02.2016) та ділянку № НОМЕР_3 , площею 0,15 га - для ведення особистого селянського господарства в с. Супрунівка (а.с. 9).

Відповідно до інформації ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 13.02.2019 №1203, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 ) відповідає наступним характеристикам: житловий будинок «А-1» 1983 року побудови, загальною площею 50,8 м.кв., житловою площею 35,2 м.кв., гараж «Б1» 1978 року побудови, загальною площею 21,6 м.кв., сарай «Б» 1978 року побудови, загальною площею 21,0 м.кв, сарай «Д» 1990 року побудови, загальною площею 23,9 м.кв., літня кухня «Д1» 1990 року побудови, загальною площею 25,2 м.кв., сарай «д» 1998 року народження, загальною площею 23,2 м.кв., погріб вхідний «Е» 1998 року побудови, загальною площею 6,8 м.кв., вбиральня «В» 1985 року побудови, загальною площею 1,2 м.кв., ворота огорожі №1 1985 року побудови, огорожа №3 1985 року побудови, огорожа №4 1985 року побудови, колодязь питний 1985 року побудови (а.с. 11).

Відповідно до зазначеної довідки самочинне перепланування та реконструкція відсутні; станом на лютий місяць 2004 не зареєстровано право власності за ОСОБА_4 (а.с. 11).

Отже, станом на 13.02.2019 житловий будинок «А-1» 1983 року побудови мав загальну площею 50,8 м.кв., з них житлову площу 35,2 м.кв., що не суперечить характеристиці житлового будинку, вказаній у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_4 16.12.1997.

Разом із тим, згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» Полтавської районної ради станом на 01.05.2024, житловий будинок «А-1,а» 1983 року спорудження, загальною площею 94,8 м. кв., житловою площею 61,0 м.кв., сарай «Б» 1998 року спорудження, гараж «Б1» 1998 року спорудження, вбиральня «В» 1985 року спорудження, сарай «Д» 1990 року спорудження, літня кухня «Д1» 1998 року спорудження, сарай «д» 1998 року спорудження, вхідний погріб «д1» 1997 року спорудження, «ворота з хвірткою №1» 1985 року спорудження, колодязь №5 1985 року спорудження, огорожа №6 2020 року спорудження, вигріб №7 2020 року спорудження. (а.с. 12-14).

З матеріалів справи вбачається, що на час смерті спадкодавцю ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_2 ) наступної конфігурації: жилий будинок, жилою площею 35,9 кв.м., зазначений на плані літ. А-1, літня кухня Б, вбиральня В, сарай Д, погріб вхідний Е, огорожа №1-4, колодязь №5, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 7, 133).

Разом із тим, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину житлового будинку «А1,а» загальною площею 94,8 кв.м та житловою площею 61,0 кв.м., сараю «Б», гаражу «Б1», вбиральні «В», сараю «Д», літньої кухні «Д1», сараю «д», вхідного погребу «д1», «воріт з хвірткою №1», колодязя №5, огорожі №6, вигребу №7.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Відповідно до ч.1,3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1,2 ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що в порядку спадкування до спадкоємців можливий перехід лише тих прав та обовязків які належали спадкодавецю на момент смерті. При цьому належність права власності на нерухоме майно повина підтверджуватись належними доказами.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на частину житлового будинку «А-1,а», загальною площею 94,8 м.кв. та житловою площею 61,0 м.кв., сараю «Б», гаражу «Б1», вбиральні «В», сараю «Д», літньої кухні «Д1», сараю «д», вхідного погребу «д1», «воріт з хвірткою №1», колодязя №5, огорожі №6, вигребу №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації.

Проте, згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно зі статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до рекомендацій викладених в п.23 ППВС України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №303/6910/22 (провадження №61-10223св24) Верховний Суд наголошує на тому, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, який має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, і спадкове майно не змінило володільця на іншого спадкоємця (спадкоємців), у випадку з нерухомим спадковим майном - не зареєстроване за спадкоємцем (спадкоємцями) померлого на праві власності. У цій справі суди встановили, що позивач є дочкою померлого, якому на праві власності належала спірна квартира. На спадщину, яка залишилася після його смерті претендують два спадкоємці першої черги: позивач та відповідач, які прийняли спадщину, оскільки у встановлений законом строк подали заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Разом з тим, позивачу постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини у праві власності на спірну квартиру у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї. Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач як спадкоємець першої черги прийняла спадщину у встановлений законом строк, звернувшись до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отже, наданими суду доказами підтвердила право на спадкування за законом 1/2 частини спірної квартири після померлого батька.

Згідно матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.1997, виданого Замулко Л.В., державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-1259, бланк №НГ0505544, внуку ОСОБА_4 на праві власності належить частина жилого будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці державного фонду, що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Супрунівської сільської ради Полтавського району та області, зареєстрованого в Полтавському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №2 під №315. На зазначеній земельній ділянці розташовано: жилий будинок, жилою площею 35,9 кв.м., зазначений на плані літ.А-1, літня кухня Б, вбиральня В, сарай Д, погріб вхідний Е, огорожа №1-4, колодязь (а.с. 7, 135).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 батько позивача ОСОБА_1 , про що 03.09.2009 Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №71 та видане свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1 (а.с. 4).

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: на 1/2 частину жилого будинку з надвірними побудовами, за адресо: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці державного фонду.

Полтавською районною державною нотаріальною конторою 28.09.2009 відкрита спадкова справа №651/2009 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 70-72).

З матеріалів спадкової справи №651/2009 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . 28.09.2009 звернулася дочка померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - мати померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 син ОСОБА_2 (а.с. 68-69).

Інформація про наявність інших спадкоємців у матеріалах спадкової справи відсутня (а.с. 67).

З довідки виконавчого комітету Супрунівської ради Полтавського району Полтавської області від 10.06.2019 №77/02-25 вбачається, що ОСОБА_4 на день смерті мав неприватизовану земельну ділянку комунальної власності на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, загальною площею 0,28 га, в т.ч., ділянку № НОМЕР_2 площею 0,13 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_2 ) (адресу змінено згідно рішення четвертої сесії Супрунівської сільської ради 7 скликання від 26.02.2016) та ділянку № НОМЕР_3 площею 0,15 га - для ведення особистого селянського господарства в с. Супрунівка (а.с. 9).

Відповідно до інформації ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 13.02.2019 №1203, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 ) відповідає наступним характеристикам: житловий будинок «А-1» 1983 року побудови, загальною площею 50,8 м.кв., житловою площею 35,2 м.кв., гараж «Б1» 1978 року побудови, загальною площею 21,6 м.кв., сарай «Б» 1978 року побудови, загальною площею 21,0 м.кв, сарай «Д» 1990 року побудови, загальною площею 23,9 м.кв., літня кухня «Д1» 1990 року побудови, загальною площею 25,2 м.кв., сарай «д» 1998 року народження, загальною площею 23,2 м.кв., погріб вхідний «Е» 1998 року побудови, загальною площею 6,8 м.кв., вбиральня «В» 1985 року побудови, загальною площею 1,2 м.кв., ворота огорожі №1 1985 року побудови, огорожа №3 1985 року побудови, огорожа №4 1985 року побудови, колодязь питний 1985 року побудови (а.с. 11).

Отже станом на 13.02.2019 житловий будинок «А-1» 1983 року побудови мав загальну площею 50,8 м.кв. з них житлову площу 35,2 м.кв, що не суперечить характеристиці житлового будинку, вказаній у свідоцтві про право на спадщину за законом виданого ОСОБА_4 16.12.1997.

З технічного паспорту, виготовленого на ім`я ОСОБА_1 на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» Полтавської районної ради станом на 01.05.2024, вбачається, що житловий будинок «А-1,а» загальною площею 94,8 м. кв., житловою площею 61,0 м.кв., споруджений у 1983 (а.с. 12-14).

Постановою державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. від 28.05.2024 №294/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними побудовами у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , відсутності правовстановлюючих документів (а.с. 6).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на частину житлового будинку «А-1,а» загальною площею 94,8 м.кв. та житловою площею 61,0 м.кв., сараю «Б», гаражу «Б1», вбиральні «В», сараю «Д», літньої кухні «Д1», сараю «д», вхідного погребу «д1», «воріт з хвірткою №1», колодязя №5, огорожі №6, вигребу №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2-3).

Разом з тим, апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає, що позовні вимоги слід розуміти, що позивач просить визнати за нею право власності на частину від усього домоволодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на частку цього домоволодіння, яка належить її померлому батьку ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.1997, виданого Замулко Л.В., державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-1259, бланк №НГ0505544, як внуку померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 баби ОСОБА_6 , якій на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконкомом Супрунівської сільської ради Полтавського району та області, зареєстрованого в Полтавському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №2 під №315, належала частина жилого будинку з надвірними побудовами за вказаною адресою, жилою площею 35,9 кв.м. (а.с. 7).

Суд першої інстанції неправильно розтлумачив позовні вимоги та у своєму рішенні прийшов до помилкового висновку про те, що доказів набуття ОСОБА_4 права власності за життя на 1/2 частину житлового будинку «А1,а» загальною площею 94,8 м.кв. та житловою площею 61,0 м.кв., суду не надано.

Позивачем малося на увазі частина (як ідеальна частка) жилового будинку, загальною площею 94,8 м.кв. та житловою площею 61,0 м.кв., з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого станом на 16.05.2024, житловий будинок літ.»А-1,а», 1983 року побудови, складається з двох частин: по частині 1 загальна площа складає 50,9 кв.м., житлова 35,2 кв.м.; по частині 2: загальна площа складає 43,9 кв.м., житлова площа 25,8, усього по будинку: загальна площа 94,8 кв.м., житлова 61,0 кв.м. (а.с. 13 зворот).

З урахуванням даних технічного паспорту, виготовленого станом на 16.05.2024, та беручи до уваги свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.12.1997, видане Замулко Л.В., державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-1259, бланк №НГ0505544, ОСОБА_4 на праві власності належить частина жилого будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , жилою площею 35,9 кв.м., тобто саме частина 1 вказаного жилового будинку.

Згідно відомостей КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» Полтавської районної ради, у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , самочинне перепланування та реконструкція відсутні.

Крім того, апеляційний суд у складі колегії суддів зазначає, що відсутність реєстрації права власності на спірне майно за померлим ОСОБА_4 не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки слід врахувати, що матеріали справи містять інформацію про склад спадкового майна.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.07.2024 у справі №342/1155/19 (провадження №61-3406св23).

Оскільки судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивачем не доведено набуття спадкодавцем ОСОБА_4 права власності на час його смерті на частину житлового будинку «А-1,а», загальною площею 94,8 м. кв., житловою площею 61,0 м.кв. із відповідними будівлями та спорудам (що є приналежністю до основної речі), тому апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що означена частка - частина жилого будинку з надвірними побудовами адресою: АДРЕСА_1 , є ідеальною часткою спадкодавця ОСОБА_4 у вказаному домоволодінні, але при цьому зазначає, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.1997, виданого Замулко Л.В., державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-1259, бланк №НГ0505544, ОСОБА_4 на праві власності належить частка жилою площею 35,9 кв.м., що згідно даних технічного паспорту, виготовленого станом на 16.05.2024, становить 35,2 кв.м. житлова площа, 50,9 кв.м. загальна площа (частина 1 житлового будинку).

Крім цього, по справі вбачається, що спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 - дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 у позасудовому порядку досягли між собою згоди щодо спадкового майна і 16.07.2024 відповідач ОСОБА_3 та 13.08.2024 відповідач ОСОБА_2 подали Полтавському районному суду Полтавської області нотаріально засвідчені заяви про те, що не заперечують проти позовних вимог ОСОБА_1 у справі №545/2308/24, претензій не мають, просять справу розглянути у їх відсутність, текст та наслідки заяв їм зрозумілі, зміст заяв відповідає їх волі (а.с. 74,79).

Отже, по справі вбачається, що між спадкоємцями померлого ОСОБА_4 відсутній спір з приводу спадкового майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, §58).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 1,3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 1,3,4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савчука Олега Володимировича - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2024 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину (35,2 кв.м. житлова площа, 50,9 кв.м. загальна площа) у домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_1 , та яке загалом складається з житлового будинку «А-1, а» загальною площею 94,8 м.кв. та житловою площею 61,0 м.кв., сараю «Б», гаражу «Б1», вбиральні «В», сараю «Д», літньої кухні «Д1», сараю «д», вхідного погребу «д1», «воріт з хвірткою №1», колодязя №5, огорожі №6, вигребу №7.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов