справа № 362/964/25
провадження № 2-о/362/82/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.25 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поповича О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Трохименко Є.Ю.,

представника заявника Шумило Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Василькові в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Гребінківська селищна рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час прийняття спадщини.

Суд установив:

Заявниця через представника адвоката Шумило Н.М. звернулась до суд з указаною заявою, в обґрунтування якої зазначила таке. ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Гребінки Білоцерківського району Київської області помер ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі-спадкодавець), що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на частину квартири АДРЕСА_1 . Спадкодавець на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом із ним на день смерті в будинку був зареєстрований лише його зять - ОСОБА_3 . Будинок, у якому на день смерті був зареєстрований і фактично проживав спадкодавець, належить на праві власності ОСОБА_4 , яка є донькою покійного спадкодавця. На день смерті спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (надалі-спадкоємець). Мати заявниці ОСОБА_5 на день смерті батька (спадкодавця) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, як стверджується актом встановлення факту проживання, виданим депутатом Гребінківської селищної ради, що затверджений секретарем вказаної селищної ради від 24 жовтня 2024 року, мати заявниці - ОСОБА_5 , будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , на день смерті чоловіка (спадкодавця) 23 червня 2021 року фактично проживала за адресою реєстрації спадкодавця по АДРЕСА_2 . Вказаний акт був засвідчений сусідами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Окрім того, у квартирі АДРЕСА_1 , де була прописана її мати, на день смерті спадкодавця проживав знайомий їх родини ОСОБА_9 , що саме по собі унеможливлювало проживання у вказаній квартирі матері заявниці. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір заявниці - ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Після смерті спадкодавці відкрилась спадщина на належне її майно, а саме, на частину квартири АДРЕСА_1 . Після смерті матері заявниця у встановленому порядку та строки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Деруном А.А. заведена спадкова справа № 56/2024. Коли заявниця звернулась до нотаріуса із заявою про видачу її свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності батькам заявниці, то отримала письмове роз`яснення, яким нотаріус фактично відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру. Так, нотаріус звернув увагу заявниці, що згідно наданих нею документів на день смерті батька (спадкодавця) її мати ОСОБА_5 була прописана за іншою адресою, ніж спадкодавець, у зв`язку з цим встановити фактичне прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , на належне йому нерухоме майно немає можливості. У зв`язку з цим нотаріус роз`яснив право заявниці звернутись до суду для встановлення відповідного факту. Заявниця зазначила, що дійсно, після смерті батька вона не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що спадщину після смерті батька фактично прийняла її матір, адже на день смерті батька постійно проживала з останнім за однією адресою. Коли померла матір, заявниця, як єдина спадкоємиця майна матері, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері на всю квартиру, вважаючи, що матір після смерті батька фактично прийняла спадщину на належну йому частину квартири. З цих підстав заявниця просить суд установити факт постійного проживання ОСОБА_5 із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 10 лютого 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду на 03 березня 2025 року. Цією ж ухвалою суд задовольнив клопотання представника заявника про витребування доказів і витребував у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області копію спадкової справи № 56/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

Витребувані судом документи надійшли до суду 28 лютого 2025 року.

У судовому засіданні заявниця та її представник вимоги заяви підтримали.

Представник Гребінківської селищної ради до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечень проти задоволення заяви не висловив.

Дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд виходить з такого.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2006 року по день смерті він проживав за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою відомостями Гребінківської селищної ради (а.с.13), актом встановлення факту проживання від 24 жовтня 2024 року, виданим депутатом Гребінківської селищної ради Т.Майструк (а.с.20), і показаннями допитаних у судовому засіданні під час розгляду справи свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Водночас фактично з 2006 року по день смерті ОСОБА_5 фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом встановлення факту проживання від 24 жовтня 2024 року, виданим депутатом Гребінківської селищної ради Т.Майструк (а.с. 20), і показаннями допитаних у судовому засіданні під час розгляду справи свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Отже, факт проживання ОСОБА_5 із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини достовірно підтверджено дослідженими під час розгляду справи в судовому засіданні письмовими доказами по справі та поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків.

Зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , інших спадкоємців не вбачається. Підстави для висновку про наявність спору про право відсутні.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої та четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до абзацу третього пункту 3 роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про застосування практики у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з пунктом 23 цієї ж Постанови якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації, має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц.

Отже, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За приписами частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту постійного проживання матері заявниці необхідне їй для підтвердження права на спадкування.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують про наявність достатніх правових і процесуальних підстав для задоволення заяви.

Керуючись статтями 258, 259, 264-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повне судове рішення складено 07 березня 2025 року.

Суддя О.В. Попович