Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8917/24 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В.
Категорія 70 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Коломієць О.С., Талько О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) в місті Житомирі цивільну справу № 296/8917/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою адвоката Гайдащука Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 07 лютого 2025 року, яке ухвалене суддею Петровською М.В. у м. Житомирі (повний текст складено 07 лютого 2025 року),

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , в обґрунтування якого зазначила, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_3 навчається у Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова на денній формі навчання, перебуває на посаді курсанта, не має можливості влаштуватись на роботу. Син проживає разом з позивачем та потребує значних витрат, пов`язаних з навчанням. У зв`язку з тим, що відповідач є працездатним, має змогу надавати таку допомогу, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі 3500 грн щомісячного до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 07 лютого 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 500,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 25 вересня 2024 року та до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23-х років. Ухвалено допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зазначив, що про розгляд даної справи не повідомлявся, будь якої кореспонденції із суду не отримував, про справу дізнався випадково, хоча позовна заява містить його актуальні мобільні номери. Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував відсутність у відповідача можливості надавати фінансову допомогу, адже він є працівником КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління», з 2022 року мобілізований до Збройних сил України, у 2024 році заробітну плату на підприємстві не отримував, а дохід у ЗСУ заледве покриває його базові потреби. Крім того, вказує, що у позовній заяві у всіх учасників зазначені однакові адреси, що на його думку свідчить про рівноправну участь батьків в утриманні дитини та відсутність спору.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року (згідно копії свідоцтва про одруження НОМЕР_1 та копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 ). Від спільного шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 10).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 січня 2010 року у справі №2-701/10, шлюб між сторонами розірвано, сина ОСОБА_3 залишено для подальшого проживання з матір`ю ОСОБА_4 (а.с.12).

За рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2010 року у справі №2-1966/10 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягувались аліменти на утримання їх неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно по 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13-14).

Згідно довідки Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова від 23 липня 2024 року №395/396, солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України на посаді курсанта Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова з 29 липня 2023 року орієнтовно по червень 2025 року, знаходиться на повному державному забезпеченні, форма навчання денна, рівень акредитації ВВНЗ ІІІ (а.с. 16).

Відповідно до листа Комунального підприємства «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради від 01 жовтня 2024 №02/474, ОСОБА_2 є працівником підприємства. У 2022 році був мобілізований до Збройних Сил України. У 2024 році ОСОБА_2 заробітну плату на підприємстві не отримував (а.с. 35).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач працездатного віку, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 3 500 грн.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч. 1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом статтей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою-шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім та навчається в Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова, перебуває на службі в Збройних Силах України на посаді курсанта з 29 липня 2023 року орієнтовно до червня 2025 року (денна форма навчання), знаходиться на повному державному забезпеченні.

Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем ЗСУ, проходить службу у військовій частині НОМЕР_4 .

Ретельно дослідивши матеріали даної справи, та з врахуванням того, що батько також повинен утримувати повнолітнього сина та має таку можливість, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів у твердій грошовій сумі - 3 500 грн щомісячно.

За встановлених фактичних обставин у дані справі, підстав для відмови у стягненні аліментів або зменшення їх розміру немає.

Будь-яких відомостей щодо розміру доходу відповідач не надав. Інформація про наявність нерухомого чи рухомого майна матеріали справи не містять. Довідки з пенсійного фонду, податкової служби щодо сум отриманих сум доходів чи їх відсутність не надано.

В той же час відповідач ОСОБА_3 є працездатною особою, матеріали справи також не містять інформації щодо перебування на його утриманні інших дітей чи утриманців, будь-яких доказів щодо суттєвих проблем зі здоров`ям, які перешкоджають відповідачу сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, не надано. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів неналежного матеріального стану та неможливості надавати таку допомогу сину, який продовжує навчання.

Тому доводи ОСОБА_3 щодо відсутності у нього фінансової можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, колегія вважає необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача щодо відсутності предмета спору у зв`язку з тим, що позивач, відповідач та третя особа мають однакові адреси місця проживання, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідачем до матеріалів апеляційної скарги долучена копія довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради за вих. №10-14/1846 від 15 лютого 2021 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 76), проте остання сформована більше 4 років тому.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що у 2022 року мобілізований до лав ЗСУ, проходить службу у в/ч НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ). Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_4 № 1/74/1/366 від 24 січня 2025 року, молодший сержант ОСОБА_2 звільнений у щорічну основну відпустку у м. Житомир терміном на 17 днів з 08 лютого 2025 року по 24 лютого 2025 року (а.с. 79). З вище згаданого вбачається, що вказана сторонами адреса АДРЕСА_1 не є фактичним місцем проживання відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідачем не спростовано, що їх спільний син проживає з позивачем, тому у відповідності до вимог ч. 3 ст. 199 СК України, позивач також наділена правом на звернення з відповідним позовом до суду.

Крім того, на переконання апеляційного суду вказаний аргумент на правильність рішення суду першої інстанції не впливає.

Свою незгоду з ухваленим по справі рішенням відповідач обґрунтовує також неналежним його повідомленням про розгляд справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому за змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

В постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14 серпня 2020 року у справі № 904/2584/19 вказано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2024 року судом першої інстанції було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та судову повістку на зареєстровану адресу відповідача ОСОБА_2 а саме: АДРЕСА_1 , проте судова повістка повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 53).

19 листопада 2024 року судом першої інстанції було розміщено оголошення про виклик ОСОБА_2 у даній цивільній справі (а.с. 59).

20 листопада 2024 року судом першої інстанції було повторно направлено судову повістку на зареєстровану адресу відповідача ОСОБА_2 а саме: АДРЕСА_1 , до суду повернулось поштове повідомлення про вручення 27 листопада 2024 року (а.с. 57).

Тобто місцевим судом вживалися заходи щодо належного повідомлення боржника про дату, час і місце розгляду справи у спосіб, визначений процесуальним законом.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, як такі, що не узгоджуються з матеріалами справи та свідчать про належне повідомлення сторони про розгляд справи судом згідно чинних норм ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень апеляційного суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Відповідно до п. 2 частини третьої ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Гайдащука Олександра Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 07 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 09 квітня 2025 року