Провадження № 2/639/1145/25 Справа № 639/2361/25
У х в а л а

"11" квітня 2025 р. м. Харків

Суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Марченко В.В., розглянувши питання можливості відкриття провадження у цивільній справі № 639/2361/25

позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1д, м. Київ)

про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в якому просить:

- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 12 616,55 грн, які були вимушено сплачені позивачем під примусом банку для погашення незаконно нарахованої заборгованості за користування кредитними коштами, що виникла внаслідок несанкціонованих операцій;

- зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 до стану на 00:00 29.09.2024 року шляхом повернення на картку 49 908,72 грн, незаконно списаних без розпорядження Позивача, що є порушенням ч. 1 ст. 1071 ЦК України;

- зобов`язати відповідача скасувати заборгованість за кредитним лімітом на картковому рахунку № НОМЕР_1 , включаючи нараховані відсотки, штрафи, комісії та інші санкції, що виникли через несанкціоновані операції від 29.09.2024 року, оскільки ця заборгованість є наслідком шахрайських дій третіх осіб, за які відповідач несе відповідальність відповідно до ч. 4 ст. 67 Закону України "Про платіжні послуги";

- зобов`язати відповідача припинити нарахування відсотків, штрафів, комісій та інших платежів за картковим рахунком № НОМЕР_1 , оскільки ці нарахування є незаконними через відсутність вини позивача у виникненні заборгованості;

- зобов`язати відповідача повернути на депозитний картковий рахунок № НОМЕР_2 кошти в розмірі 60 600,00 грн, незаконно списані 13.11.2024 року внаслідок шахрайських дій третіх осіб, що підтверджується кримінальним провадженням №001105 від 14.11.2024 за ч. 4 ст. 190 КК України, та є порушенням ст. 1073 ЦК України.

Позовна заява не відповідає вимогам п. 8, ч. 3, ст. 175 ЦПК України, а саме: в позовній заяві не зазначено перелік документів та інших доказів доданих до заяви та не зазначені відомості щодо наявності у позивачів або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Також, позовна заява не відповідає вимогам п. 4, ч. 3, ст. 175 ЦПК України.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цимКодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Зміст зазначених у ст. 4 ЦПК України підстав для захисту відображений у відповідних нормах статей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин. Порушення цивільних прав має проявлятись в активних діях відповідача, невизнання цивільного права, у свою чергу, полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права, оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі.

Водночас право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженню, зокрема, через недодержання процесуальної форми і змісту пред`явленої до суду заяви, тобто додержання умов її прийнятності.

За загальним правилом підсудності цивільних справ, позови пред`являються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача фізичної особи або місцезнаходженням юридичної особи, згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше непередбачено законом (ст. 27 ЦПК України).

Між тим, процесуальним законом передбачені випадки альтернативної підсудності, тобто за вибором позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом за правилами альтернативної підсудності в порядку ч. 5 ст. 28 ЦПК України, послалася на віднесення спору до категорії справ про захист прав споживачів.

Водночас, згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано(надано) споживачу.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Отже, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ст. 175 ЦПК України зобов`язана викласти зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України,Закон України «Про банки і банківську діяльність»).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Тобто права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказала, що 29 вересня 2024 року з її банківського рахунку № НОМЕР_1 здійснено несанкціоноване списання на загальну суму 49 908, 72 грн. через операції "На картку", про що позивач одразу після виявлення несанціонованих операцій, 18 жовтня 2024 року , вона звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з вимогою пояснити ситуацію та повернути списані кошти, а також того ж дня позивач подала заяву до поліції з про шахрайські дії. Окрім того, 13 листопада 2024 року позивач виявила ще одне незаконне списання в розмірі 60 600, 00 грн. із її депозитного карткового рахунку № НОМЕР_2 емітованого АТ КБ "Приватбанк". 13 листопада 2024 року, позивач звернулася до банку з вимогою повернути кошти та подала заяву до поліції. 14 листопада було відкрито кримінальне провадження № 001105 за ч. 4 ст. 190 КК України, я кому позивача визнано потерпілою. Банк не повернув ці кошти і не надав пояснення щодо цього інциденту, а продовжує нараховувати відсотки, штрафи та автоматично списувати кошти з інших рахунків позивача, як обов`язкові платежі для погашення заборгованості, що виникли через шахрайські операції.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, із зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Однак, в порушення даних вимог закону, позивач у своїй позовній заяві взагалі не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими обґрунтовує позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, потребують уточнень обґрунтування позивача з приводу застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» та звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки зі змісту позовних вимог слідує, що на дані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» і, як наслідок, позивач має сплатити судовий збір та визначитися з підсудністю справи, так як підсудність справи за вибором позивача також не може бути застосована.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог не майнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу не майнового характеру.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що з 01.01.2025 року судовий збір за подання до суду позовної заяви не майнового характеру фізичною особою, складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211 грн. 20 коп.). Судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211 грн. 20 коп.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140 грн.).

Відповідно до вищевикладеного та вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України позовна заява має бути залишена без руху.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені шляхом направлення до Жовтневого районного суду м. Харкова уточненої позовної заяви оформленої у відповідності до ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача - залишити без руху.

Недоліки поданої позовної заяви мають бути усунуті протягом 5 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення зазначених недоліків позовної заяви, відповідно до ст. 185 ЦПК України позовна заява буде визнана неподаною та повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: В. В. Марченко