Справа № 621/25/25
Провадження № 2-о/621/33/25
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2025 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання - Лацько А.В.,

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Міністерство оборони України,

представник заінтересованої особи - Лисенко Володимир Юрійович,

розглянувши в порядку окремого позовного провадження в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство Оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

09.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з наступними вимогами:

- встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період часу з травня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (день смерті ОСОБА_2 ).

- встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та втрати постійного і основного джерела засобів існування.

В обґрунтування заяви вказала, що починаючи з травня 2022 року ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю, як дружина та чоловік, при цьому, шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки планували урочисте весілля. Спільне господарство ми вели у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . За час проживання однією сім`єю як чоловік та дружина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство та спільний побут, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири, робили косметичні ремонти квартири, купували меблі, побутову техніку та інші предмети домашнього побуту. У сімейному житті піклувалися один про одного як дружина та чоловік, вирішували питання лікування, опікувались закупівлею продуктів та лікарських засобів для кожного. Крім того, всі свята ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проводили в колі рідних, спільних друзів та знайомих.

ОСОБА_2 спілкувався та бачився з родичами заявниці, а вона відповідно з родичами ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 майже кожні дві неділі, при кожній можливості, приїжджав до ОСОБА_1 та її дітей, гарно до них ставився. Діти називали його татом.

ОСОБА_2 вів з ОСОБА_1 спільне господарство, допомагав матеріально, приймав участь у вихованні моїх дітей.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації 24.02.2022 ОСОБА_2 вступив до територіальної оборони та в подальшому до лав Збройних сил України. Під час несення служби у Збройних силах України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно підтримували зв`язок, дзвонили один одному та переписувалися. Починаючи з 04.04.2023 ОСОБА_2 перестав виходити на зв`язок з невідомих для заявниці причин, зв`язок було втрачено.

У подальшому ОСОБА_1 , у телефонному режимі було поінформовано, що її чоловік ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув в с. Оріхово-Василівка Донецької області внаслідок ушкодження через військові дії, спричинені іншими видами вибухів та уламків.

Після загибелі ОСОБА_2 заявниці телефонував його рідний брат і сказав, що ОСОБА_4 більше не має, внаслідок ворожої атаки в нього відірвало нижню частину його тіла. Вказав, поминального обіду не буде, а прощання з ОСОБА_4 організує місцева влада.

ОСОБА_1 з метою дотримання традицій поховання ОСОБА_2 запропонувала та надала родичам ОСОБА_2 , зокрема його рідному брату, грошові кошти в розмірі 10 000 грн для замовлення поминального обіду після церемонії прощання з ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 через представника ІНФОРМАЦІЯ_4 забрала з моргу тіло ОСОБА_2 , яке було доставлено за місцем їх сумісного проживання ( АДРЕСА_1 ) для проведення процедури прощання з ним та подальшого поховання. Заявниця вказує, що вона безпосередньо домовлялась з питання щодо видачі тіла ОСОБА_2 для прощання та організації поминального обіду. Організацію церемонії поховання ОСОБА_2 взяла на себе Зміївська міська рада. Тіло ОСОБА_2 спочатку було доставлено за адресою спільного проживання, де родичі, знайомі та друзі приходили попрощатися з ним. Після прощання за місцем спільного проживання, тіло ОСОБА_2 було доставлено на площу м. Змієва, де відбулась церемонія прощання та подальшого поховання, яка була організована місцевою владою.

Після завершення всіх організаційних моментів з прощання з ОСОБА_2 , було здійснено його поховання на кладовищі м. Зміїв.

Встановлення вказаного факту проживання однією сім`єю разом із ОСОБА_2 має для ОСОБА_1 , юридичне значення для передбачених чинним законодавством пільг, гарантій та компенсацій, що і стало підставою звернення до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025 справу визначено до розгляду судді ОСОБА_5 .

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.01.2025 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено судове засідання на 12.02.2025.

21.01.2025 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_5 з посади судді Зміївського районного суду Харківської області, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 16.01.2025 № 76/0/15-25 "Про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Зміївського районного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку". Здійснено повторний розподіл та автоматизованою системою документообігу для розгляду справи визначено суддю Зміївського районного суду Харківської області Вельможну І.В.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області Вельможної І.В. від 27.01.2025 справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 20.02.2025.

10.02.2025 до канцелярії суду від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення де висловили позицію щодо наявності спору про право оскільки від встановлення факту, який просить встановити ОСОБА_1 залежить виникнення її права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та на отримання одноразової грошової допомоги, проти чого Міністерство заперечує, що свідчить про наявність підстав для залишення вимог заяви без розгляду. Щодо перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 представником зазначено, що заявницею не було надано докази на підтвердження наявності/відсутності її доходів та доходів померлого батька для співвідношення їх розміру та встановлення факту утримання, так як повинно бути доведено, оскільки не підтверджено, що дохід померлого був саме єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 . Із виписки банку яку надала заявниця, вбачається, що кошти які батько надсилав своєму синові були не систематичними та найголовніше вказані перекази були занадто малими сумами, щоб завдяки ним проживати, оскільки вказані суми були меншими за мінімальний прожитковий мінімум для працездатної особи на відповідний календарний рік. ОСОБА_1 також не надано доказів ні від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області доказів про сплату (відсутність) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за померлим військовослужбовцем протягом вказаного терміну перебування на утриманні, ні від Державної податкової служби України доказів про доходи (відсутність), отримані заявницею (а. с. 41 - 46).

20.02.2025 за клопотанням заявниці судове засідання відкладено до 17.03.2025.

17.03.2025 за клопотанням заявниці судове засідання відкладено до 07.04.2025 з метою виклику та допиту свідків.

У судовому засіданні 07.04.2025 ОСОБА_1 підтримала вимоги заяви, з підстав викладених у ній, надала пояснення з приводу поданої заяви. Просила суд ухвалити рішення, яким задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - Лисенко В.Ю. просив проводити судовий розгляд справи за їх відсутності, та постановити ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право (а .с. 46).

У судовому засіданні 07.04.2025 були допитані заявлені ОСОБА_1 свідки.

Так, свідок ОСОБА_6 вказала, що ОСОБА_1 з травня 2022 мала відносини з ОСОБА_2 . Ій відомо, що вони хотіли зареєструвати шлюб, оскільки жили однією сім`єю, ОСОБА_2 забезпечував родину.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що вона знає ОСОБА_2 , оскільки зустрічається із сином заявниці ОСОБА_1 . Діти називали ОСОБА_2 татом і вони мешкали однією сім`єю, були спільні плани на подальше життя. ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 здійснила його поховання.

Свідок ОСОБА_8 вказав, що ОСОБА_2 мешкав з ОСОБА_1 і вони вели спільний побут та сімейне господарство.

Свідок ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю. ОСОБА_2 утримував сім`ю, його любили діти і називали його батьком. ОСОБА_2 у повному обсязі забезпечував ОСОБА_1 , купував речі, робив ремонт. Усі сімейні витрати ніс ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_10 вказав, що ОСОБА_2 бут його товаришем. Йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкали разом однією сім`єю. ОСОБА_2 проводив ремонт у будинку, забезпечував родину, мав намір зареєструвати шлю офіційно.

Вислухавши пояснення заявника, опитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 47 років помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначене підтверджується копією актового запису про смерть № 316 від 11.04.2023 (а. с. 12).

Поховання ОСОБА_2 здійснено заявницею ОСОБА_1 , що також встановлено судом.

З копії листа ІНФОРМАЦІЯ_6 на адресу ОСОБА_1 (№ 11171/2 від 26.08.2024) вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до ТЦК та СП із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю цивільного чоловіка ОСОБА_2 (а. с. 13).

З копії акту обстеження від 27 червня 2023 року, складеного депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області ОСОБА_11 , в присутності свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , вбачається, що обстеження було проведено за адресою: АДРЕСА_1 . При обстеження було встановлено, що фактично, з травня 20222 року ОСОБА_1 спів мешкала з ОСОБА_2 ,який на той момент перебував на ІНФОРМАЦІЯ_7 . Зі слів сусідів, ОСОБА_2 майже кожні два тижні, при кожній можливості приїздив до цивільної дружини ( ОСОБА_1 ) та до її дітей, які дуже гарно ставилися до ОСОБА_2 та мали бажання називати його татом.

З виписки по рахунку АТ КБ "Приватбанк" заявниці ОСОБА_1 вбачається, що в період з 01.06.2022 по 31.03.2023 на її рахунок надходили кошти від ОСОБА_2 . Зазначене у тому числі підтверджує наявність спільних витрат між заявницею ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 (а. с. 14 - 27).

З копії Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору ГУ ДПС у Харківській області вбачається, що ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року отримувала дохід (соціальні виплати з відповідних бюджетів) від Управління соціального захисту населення Чугуївської районної військової адміністрації (а. с. 29).

Копією довідки Управління соціального захисту населення Чугуївської районної військової адміністрації (№ 1230 від 27.12.2024) підтверджується, що ОСОБА_1 станом на 27.12.2024 перебуває на обліку в управлінні та з 01.01.2022 по 21.04.2023 отримувала державну соціальну допомогу при народженні дитини, державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та допомогу на дітей одиноким матерям. Допомогу було призначено згідно з Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям" та Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" (а. с. 30).

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 6 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У відповідністю з пунктом 5 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Верховний Суд України у листі "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01.01.2012 роз`яснив, що доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з вимогами частини 4 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявниця ОСОБА_1 надала належні та допустимі докази, сукупністю яких підтверджується, що вона дійсно проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали між взаємні права та обов`язки в період з травня 2022 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Від встановлення цього факту залежить виникнення особистих прав ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу та має для неї юридичне значення.

Встановити цей факт іншим порядком неможливо.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо перебування особи на утриманні, то повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до положень статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Судовим розглядом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 протягом тривалого часу, систематично, з червня 2022 року до моменту смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно перебувала на його утриманні, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами та показами свідків.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо доводів Міністерства оборони України про наявність підстав залишення позову без розгляду, наявності спору про право, суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного суду 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) звернула увагу, що існує два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню в позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Справи про встановлення юридичних фактів у судовому порядку вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Отже, судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України.

При цьому в одному провадженні не можуть бути поєднані вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.

Також Велика Палата ВС звернула увагу на неефективність підходу до визначення юрисдикційності спорів про встановлення юридичних фактів у судовому порядку залежно від мети звернення та наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень. Адже це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності доказування одних і тих же обставин, подій та фактів при кожному зверненні до судів різних юрисдикцій.

Переглядаючи справу № 179/986/23, у постанові 20 листопада 2024 року, Верховний Суд не погодився з рішенням суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Встановлення вказаного факту необхідно ОСОБА_1 для набуття статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та реалізації свого права на звернення до відповідних органів з метою отримання одноразової грошової допомоги, а також передбачених чинним законодавством пільг, гарантій та компенсацій.

У пункті 2 Постанови №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16- 1 Закону № 2011-XII, крім громадян рф або рб та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Відповідно до вимог статті 16-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Отже, самі по собі заперечення Міністерства оборони України права ОСОБА_1 , на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки заявлений нею факт не підтверджено належними доказами, не свідчать про існування спору про право, а навіть за умови звернення та відмови відповідним органом ОСОБА_1 такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд вважає позицію заінтересованої особи щодо наявності підстав залишення заяви без розгляду неслушною, та враховуючи наявність обґрунтованих та законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 дійшов висновку про встановлення факту її проживання разом із ОСОБА_2 у період з травня 2022 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 , як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, що на розсуд суду відповідає, окрім вказаного вище, засадам розумності та справедливості.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315, 319, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , постійно проживала разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, перебування на утриманні померлого та втрату постійного і основного джерела засобів до існування у період з травня місяця 2022 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.04.2025.

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа - Міністерство оборони України, , адреса місця знаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітряних Сил, буд. 6.

Головуючий: