Справа №:755/3942/24
Провадження №: 2/755/2425/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретарів: Дубенко Г.В., Заведій К.С., Зілінської М.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Грибова О.О.,

представник відповідачів ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ТОВ «Алфхейм» - Мацкевич Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфхейм», третя особа - приватний нотаріус Федоренко Олена Ігорівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса та витребування майна з чужого володіння, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Грибовою О.О., до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфхейм», третя особа: приватний нотаріус Федоренко Олена Ігорівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса та витребування майна з чужого володіння.

Згідно заявлених вимог позивач просить суд: визнати договір купівлі-продажу, що укладений на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі від 28 січня 2022 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ТОВ «Алфхейм», посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київській області Федоренко Оленою Ігорівною та зареєстрований в реєстрі за номером 60 - недійсним; скасувати рішення приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Федоренко О.І. від 28 січня 2022 року №63133397, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «Алфхейм» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати з володіння ТОВ «Алфхейм» на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна (квартиру) з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.137-151)

Вимоги позову обґрунтовані тим, що згідно договору купівлі-продажу від 18 вересня 2002 року, реєстраційний номер 3415, ОСОБА_1 придбана квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З 22 жовтня 2002 року позивач зареєстрований за вказаною адресою. 17 січня 2008 року між позивачем та Відкритим акціонерним банком «Сведбанк» укладено споживчий кредитний договір № 2706/0108/88-009 та іпотечний договір № 2706/0108/88-009-Z-1 від 17 січня 2008 року. Правонаступником ВАТ «Сведбанк» виступило ПАТ «Дельта Банк», яке в свою чергу через систему електронних торгів СЕТАМ продало право вимоги ТОВ «Мегаінвест Сервіс». 14 лютого 2020 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про державну реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_2 , за іпотекодержателем в особі ТОВ «Магенвест Сервіс», зазначивши в ній завідомо неправдиві відомості про відсутність зареєстрованих та проживаючих у квартирці осіб, до якої долучив завідома підроблену вимогу від 05 лютого 2019 року на ім`я позивача про усунення порушень за кредитним договором від 17 січня 2008 року №2706/0108/88-009 з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки від імені ПАТ «Дельта Банк», після чого уклав договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_2 . 18 січня 2020 року ОСОБА_2 передала квартиру в дар ОСОБА_3 . 16 грудня 2021 року Київським апеляційним судом скасовано рішення Дніпровського районного суд м. Києва по справ № 755/13315/20 та винесено нове рішення, за яким квартиру АДРЕСА_2 витребувано на користь позивача. 28 січня 2022 року приватним нотаріусом Федоренко Оленою Ігорівною проведено реєстрацію права власності на квартиру позивача за ТОВ «Алфхейм». Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 63133397 від 28 січня 2022 року, підставою для державної реєстрації є договір купівлі- продажу, серія та номер 60, виданий 28 січня 2020 року, право власності зареєстрована за ТОВ «Алфхейм». Передумовою переоформлення квартири стало направлення на адресу позивача від ТОВ «Магенвест Сервіс» вимоги про усунення порушення. На переконання позивача, метою направлення вимоги було створення формальних підстав для незаконного заволодіння майном позивача. На цю вимогу позивачем було направлено відповідь з відмовою. Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору від 17 січня 2008 року №2706/0108/88-009 позивачу надано грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 10 000 доларів США. З незрозумілих для позивача підстав суму заборгованості, яку визначено у вимозі про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором №2706/0108/88-009 від 17 січня 2008 року визначено у гривневому еквіваленті. 25 жовтня 2021 року рішенням Дніпровського районного суду в задоволені позову ТОВ «Мегаінвест Сервіс» до позивача про стягнення штрафу і пені за кредитним договором відмовлено. Виходячи з наведеного, сума заборгованості, штрафів, пені за кредитним договором на момент звернення стягнення, шляхом купівлі- продажу квартири 28 січня 2022 року від ТОВ «Мегаінвест Сервіс», третій особі ТОВ «Алфхейм» була оспорюваною, що не давало права ТОВ «Мегаінвест Сервіс» вважати її беззаперечною. На думку позивача, ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не є фінансовою установою, не має відповідної ліцензії, не може проводити розрахункові операції у валюті. Також позивач зазначає, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири було укладено без узгодження з позивачем ціни та обов`язкової для таких правочинів оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. А продаж іпотечної нерухомості за непогодженою іпотекодавцем заниженою ціною є недійсною. Також позивач вказує на розбіжності в документах, які були надані нотаріусу для посвідчення оспорюваного договору: в протоколі №14 загальних зборів ТОВ «Алфхейм»; в довіреності, якою уповноважено ОСОБА_4 бути представником товариства щодо квартири за іншою адресою, тобто у покупця на момент вчинення правочину не було повноважень щодо підписання договору. Крім того, договір укладено з особою, яка не мала права його відчужувати. Також у позові зазначено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , приватному нотаріусу Тверській І.В., приватному нотаріусу Федоренко О.І. та іншим учасника, які входять до складу злочинної організації, повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000548 від 20 січня 2019 року, позивача визнано потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.1 а.с.179-181)

07 травня 2024 року до суду представником відповідача ТОВ «Мегаінвест Сервіс» - Мацкевичем Д.А. через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. За доводами відзиву кредитні зобов`язання позивача не припинились, адже на дату відступлення права вимоги ТОВ «Мегаінвест Сервіс» заборгованість позивача становить 8 356,75 доларів США. При цьому позивач припинив виконання умов кредитного та іпотечного договорів у 2012 році. 20 грудня 2019 року новий кредитор звернув стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений ст. 38 Закону України «Про іпотеку», 10 грудня 2021 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на адресу позивача направило вимогу, 16 грудня 2021 року Київським апеляційним судом скасовано договір купівлі-продажу предмета іпотеки, 28 січня 2022 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання договору купівлі-продажу квартири в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». При цьому позивач визнав у позовній заяві, що отримав вимогу від 10 грудня 2021 року. Також у відзиві вказано, що на думку позивача, наявність рішення суду, в якому зазначено про сплив позовної давності, є підставою для припинення зобов`язання, а будь- яких інших доказів належного виконання зобов`язання позивачем не надано. При цьому, жодним рішенням суду не підтверджено неправомірну діяльність керівника відповідача. Також у відзиві наголошується на презумпції невинуватості. (т.1 а.с. 187-191)

17 травня 2024 року до суду представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Грибовою О.О. через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив. У відповіді зазначається, що позивач надає рішення судів лише як один із доказів порушення відповідачами та третьою особою законодавства, а направлена позивачу вимога не відповідає умовам договору. Вказується, що позивач неодноразово звертався до банку з метою отримання кінцевого розрахунку, оскільки сплачував з перевищенням платежів, однак банком не було надано реквізитів для сплати кредитних платежів. Крім того, ТОВ «Мегаінвест Сервіс» мало право вимоги лише в розмірі, який існував на момент укладання договору відступлення права вимоги. При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось в період розгляду судових справ. Також у відповіді зазначається, позивач до 07 серпня 2014 року щомісячно здійснював платежі за кредитним договором. У відповіді наголошується при реєстрації звернення стягнення на предмет іпотеки реєстратору не було надано необхідного пакету документів - не надано звіту про оцінку майна, а особа, яка виступає підписантом в договорі купівлі-продажу від імені ТОВ «Алфхейм» не мала відповідних повноважень на укладання правочину. (т. 1 а.с. 224-227)

20 травня 2024 року до суду представником третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_6 - адвокатом Денисенком Є.В. через підсистему «Електронний суд» подано відзив, прийнятий судом, як пояснення третьої особи. В поясненнях зазначено, що 28 січня 2022 року до приватного нотаріуса Федоренко О.І. звернулись уповноважені особи ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ТОВ «Алфхейм» з метою оформлення договору купівлі-продажу, сторонами були надані всі необхідні документи, цього ж числа нотаріусом було прийнято рішення, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Алфхейм». Нотаріус у повному обсязі, у відповідності до вимог закону, здійснила перевірку документів, які були надані сторонами, будь-яких заборон щодо відчуження спірного майна не встановлено. При цьому законом чітко визначені документи, які слід подати нотаріусу для укладання договору купівлі-продажу. Отже у нотаріуса були відсутні підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Також зазначається, що неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів неідйсними. На переконання третьої особи, не становить підставу недійсності вказаних правочинів і посилання позивача на невідповідність реальної вартості реалізованого майна вартості його відчуження. (т. 2 а.с. 1-7)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.57, 58-59)

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Грибова О.О. в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник позивача надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у заявах по суті справи та додатково пояснила, що вимога про усунення порушень була надіслана на адресу позивача до ухвалення апеляційним судом рішення, тобто коли квартира ще перебувала у власності ТОВ «Мегаінвест Сервіс», наголошувала що в протоколі загальних зборів відповідача зазначено щодо продажу квартири за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності, в наданих нотаріусу для посвідчення правочину документах були описки квартирі, а представник позивача не мала повноважень на укладання оспорюваного договору. Крім того, оцінка не проводилась, ціна в договорі вказана з відстроченням, в спірній квартирі зареєстрована неповнолітня особа.

Позивач в судовому засіданні підтримав надані представником пояснення.

Представника відповідачів ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ТОВ «Алфхейм» - Мацкевичем Д.А. (в порядку самопредставництва) в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві та підкреслив, що зобов`язання за кредитним договором не виконувались тривалий час, іпотечні правовідносини не припинені вимога позивачем була отримана, на час укладання договору іпотеки неповнолітні особи в квартирі зареєстровані не були, протокол загальних зборів не має відношення до розгляду даної справи, як і кримінальне провадження. Зазначив, що укладання договору відбувалось на підставі іншої довіреності ніж та, що наявна в матеріалах справи.

Третя особа приватний нотаріус Федоренко О.І. в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року (справа №755/13315/20) скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Скасовано рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Іннеси Володимирівни від 20 грудня 2019 року за №50365950, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» () на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Витребувано від ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ), законним представником якого є ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) квартиру АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.46-56)

Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2021 року (справа №755/13315/20) встановлено наступне.

«Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 вересня 2002 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивач придбав квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 14).

17 січня 2007 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» в забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 2706/0108/88- 009 від 17 січня 2008 року, за яким банк видав позивачу кредит у розмірі 10000 доларів США на строк до 17 січня 2018 року, було укладено іпотечний договір № 2706/0108/88-009-Z-1, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 15-18).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 51198655 від 18 лютого 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 18 лютого 2020 року, зареєстрованого за № 1222 (т.1 а.с.19-20).»

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року (справа №755/3507/21) позовні вимоги по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишено без задоволення. (т.1 а.с.154-156)

Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року (справа №755/3507/21) рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року залишено без змін. (т.1 а.с.157-163)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року (справа №755/3507/21) встановлено наступне.

«17.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2706/0108/88-009, за умовами якого позичальник отримав на умовах строковості, платності грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, розмір процентів - 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Строк повернення кредиту до 17.01.2018 року.

З метою виконання грошового зобов`язання між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 2706/0108/88-009-Z-1, згідно якого позичальник передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .»

«Згідно Протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-08-13-000560-b від 01.10.2019 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» стало переможцем на електронних торгах на електронній площадці «Національна електронна біржа» за номером лоту GL3N08254, склад лоту - право вимоги за Кредитним договором № 2706/0108/88-009.

02.10.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було укладено Договір № 1987/К купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги, за умовами якого Товариство отримало право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 2706/0108/88-009 та Іпотечним договором № 2706/0108/88-009-Z-1.»

За матеріалами справи вбачається, що 10 грудня 2021 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором № 2706/0108/88-009 від 17 січня 2008 року, якою попереджено, що в разі не сплати заборгованості протягом 30 днів новий кредитор буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки. (т.1 а.с.58-59, 220-222)

23 грудня 2021 року ОСОБА_1 на вимогу ТОВ «Мегаінвест Сервіс» було надано відповідь (т.1 а.с.60-64).

15 січня 2021 року на загальних зборах ТОВ «Алфхейм», оформлених протоколом №14 прийнято рішення: укласти договір купівля продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , між ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та ТОВ «Алфхейм» в порядку та спосіб визначений ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, що буде встановлена відповідно до висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності; визначити підписантом договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 , від ТОВ «Алфхейм» - ОСОБА_5 (т.1 а.с.72)

28 січня 2022 року приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І. посвідчено довіреність, зареєстровану в реєстрі за №59, якою ТОВ «Алфхейм» уповноважило ОСОБА_4 бути його представником з усіх питань, пов`язаних з оформленням та підписанням договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , в тому числі укладати та підписувати від імені товариства договір купівлі-продажу. (т.1 ас.73)

Також 28 січня 2022 року між ТОВ «Мегаінвест Сервіс», від імені якого діяв директор ОСОБА_5, та ТОВ «Алфхейм» в особі Душиної Євгенії Вікторівни, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І. 28 січня 2022 року за реєстровим №59, було укладено договір купівлі продажу квартири, що укладається на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, зареєстрований в реєстрі за №60 (далі - договір купівлі-продажу), за яким ТОВ «Мегаінвест Сервіс» продав, а ТОВ «Алфхейм» купив у власність квартиру АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.89-92)

За змістом п.2.1. договору купівлі-продажу, ціна продажу квартири складає 180 000,00 грн, які продавець отримає від покупця з відстроченням сплати починаючи з 01 січня 2023 року по 01 січня 2033 року.

На підставі договору купівлі-продажу, 28 січня 2022 року державним реєстратором приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І. 28 січня 2022 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 63133397, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «Алфхейм» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.74)

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України).

У частині першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. (частина перша статті 244 ЦК України)

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 33 Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 цього Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати; передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (частини 1-5 статті 36 Закону).

Відповідно до частини першої статті 38 цього Закону, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Аналіз зазначених положень Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що зверненню стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом позасудового врегулювання, має передувати виконання іпотекодержателем обов`язку письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір звернути стягнення на це майно, за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) вказано, що за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

За матеріалами справи встановлено, що вимога про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором була направлена ТОВ «Мегаінвест Сервіс» направило ОСОБА_1 10 грудня 2021 року.

При цьому постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року (справа №755/13315/20) скасовано рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Іннеси Володимирівни від 20 грудня 2019 року за №50365950, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та витребувано від ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вказану вище квартиру.

Цією постановою встановлено, що 18 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 .

А державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 на підставі постанови у справі №755/13315/20 проведено 04 січня 2022 року. (т.1 а.с.76-79)

Отже на час направлення ТОВ «Мегаінвест Сервіс» ОСОБА_1 вимоги, в якій викладено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, власником спірної квартири був ОСОБА_3 а не ОСОБА_1 , який відповідно на той час і не міг бути іпотекодавцем.

Отже, посвідчуючи 28 січня 2022 року спірний договір купівлі-продажу квартири, приватний нотаріус Федоренко О.І. не звернула уваги на те, що ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не набув права звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. (частина шоста статті 38 цього Закону)

Згідно п.п. 2.13., п.2. глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 №96/5, ціна продажу предмета іпотеки має бути встановлена за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем. У разі недосягнення згоди щодо ціни продажу предмет іпотеки здійснюється за ціною, не нижчою за встановлену незалежною оцінкою, що підтверджується відповідним актом про оцінку.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази як встановлення ціни продажу спірної квартири за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем, так і проведення оцінки спірної квартири суб`єктом оціночної діяльності. Не проведення такої оцінки не заперечувалась представником відповідачів у судовому засіданні.

Отже посвідчення нотаріусом оспорюваного договору купівлі-продажу квартири суперечить і вказаним вище вимогам закону та порядку.

Крім того, договір купівлі-продажу квартири від 28 січня 2022 року від покупця ТОВ «Алфхейм» було підписано ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Федоренко О.І. 28 січня 2022 року за реєстровим №59, якою ОСОБА_4 було уповноважено бути представником ТОВ «Алфхейм» з питань, пов`язаних з оформленням та підписанням договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Отже представник покупця не був наділений повноваженнями на укладання оспорюваного договору, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Посилання представника відповідачів на наявність іншої довіреності, на підставі якої діяла ОСОБА_4 при укладанні оспорюваного договору, не підтверджені жодним доказом, та спростовуються матеріалами справи, оскільки в оспорюваному договорі купівлі-продажу міститься посилання саме на довіреність зареєстровану в реєстрі за №59.

Оскільки ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не набуло права звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання шляхом відчуження предмета іпотеки іншій особі, договір купівлі-продажу підписаний неуповноваженим представником покупця ТОВ «Алфхейм», суд дійшов висновку, що оспорюваний договір укладений з порушенням вимог частини першої статті 203, статті 210 ЦК України, і є таким, що порушує законні права та інтереси позивача, тому підлягав визнанню недійсним.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, що укладений на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі від 28 січня 2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Алфхейм», посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київській області Федоренко Оленою Ігорівною та зареєстрований в реєстрі за номером 60.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди мають враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

За змістом частини другої статті 346 ЦК України право власності може бути припинене у випадках, встановлених законом.

ЦК України передбачено серед способів захисту порушених прав, зокрема, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина друга статті 16 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом пунктів 1-3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству»), відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, при визнанні недійсним договір купівлі-продажу, що укладений на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі від 28 січня 2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Алфхейм», посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київській області Федоренко Оленою Ігорівною та зареєстрований в реєстрі за номером 60, вбачаються й підстави для скасування рішення приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київській області Федоренко Олени Ігорівни від 28 січня 2022 року №63133397, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфхейм» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина 3 статті 388 ЦК).

Якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до частини 1 статті 388 ЦК власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Положення ст. 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

Отже, в даному випадку вимоги про визнання недійсним правочину та про витребування майна не є взаємовиключними, а рішення про задоволення таких вимог не призведе до конфлікту інтересів та неможливості одночасного виконання цих вимог.

Тому суд вважає правомірною вимогу позивача про витребувати з володіння ТОВ «Алфхейм» на користь ОСОБА_1 об`єкту нерухомого майна (квартиру) з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо інших доводів учасників справи, викладених у заявах по суті справи та наведених в усних поясненнях, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.(ч.1 ст. 209 ЦПК України)

Виходячи з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на користь ОСОБА_1 підлянає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн, з відповідача ТОВ «Алфхейм» - в розмірі 16 956,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 15, 16, 202, 203, 205, 210, 215, 317, 319, 237, 321, 328, 388, 655 Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 №96/5, статтями 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 209, 229, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Житомирська, буд. 4, офіс 9), Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфхейм» (, місцезнаходження: Київська область, Фастівський район, с. Гатне, вул. Грушевського М., буд. 19), третя особа - приватний нотаріус Федоренко Олена Ігорівна (місцезнаходження: Київська область, Фастівський район, с. Тарасівка, вул. Тараса Шевченка, буд.11), про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса та витребування майна з чужого володіння - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, що укладений на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі від 28 січня 2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Алфхейм», посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київській області Федоренко Оленою Ігорівною та зареєстрований в реєстрі за номером 60.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київській області Федоренко Олени Ігорівни від 28 січня 2022 року №63133397, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфхейм» на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Витребувати з володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфхейм» на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна (квартиру) з реєстраційним номером 000, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфхейм» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 956,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 10 квітня 2025 року.

Суддя: