Номер провадження: 22-ц/813/654/25
Справа № 492/1352/21
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н.Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю.. Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Губар Д.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Афанасьєв Анатолій Олександрович,

на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 червня 2023 року,

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2021 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, щоміж ТОВ «АВТО ПРОСТО» і ОСОБА_1 , 21 серпня 2017 року укладено договір № 725301 та підписано додаток № 1 до нього, який є невід`ємною частиною договору, предметом договору є надання учаснику послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля «Chevrolet Tracker» за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак.

28 вересня 2017 року ОСОБА_1 отримав право на отримання вказаного автомобіля. Відповідно до пункту 7.1 ст. 7 розділу II Договору учасник, якому вже надано право на отримання автомобіля, має право звернутися з проханням надати будь-яку марку та/або модель автомобіля, що відрізняється від марки та/або моделі автомобіля, зазначеної в додатку № 1. 20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 реалізував своє право на вибір іншого автомобіля шляхом підписання акту вибору автомобіля, згідно з яким він просив передати йому замість автомобіля «Chevrolet Tracker» автомобіль «Chery TIGGO 5». Згідно пункту 7.2 ст. 7 розділу II, Договору, якщо обрана учасником марка та/або модель автомобіля коштує дорожче, ніж модель автомобіля, зазначена в додатку № 1, він зобов`язаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни у відповідному місяці до моменту отримання автомобіля. В подальшому такий учасник повинен був сплачувати майбутні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля, вказаного в додатку № 1 до договору.

На день надання права на отримання автомобіля, автомобіль марки Chevrolet Tracker базової комплектації коштував 460030,00 грн, а обраний учасником автомобіль Chery TIGGO 5 - 468000,00 грн, різниця вартості автомобілів в розмірі 7970,00 грн сплачена ОСОБА_1

20.10.2017 року, на виконання умов договору, ОСОБА_1 отримав у власність автомобіль Chery TIGGO 5, 2017 року випуску (кузов № НОМЕР_1 ) та здійснив реєстрацію вказаного авто на своє ім?я, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , зобов`язався оплатити 100% вартість автомобіля та щомісячну винагороду шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

05 жовтня 2017 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким останні зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором. В період з вересня 2017 року до по січень 2021 року ОСОБА_1 сплачував щомісячні внески, однак, починаючи з лютого 2021 року, припинив сплачувати щомісячні внески, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом про солідарне стягнення з відповідачів на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» заборгованості за договором, оскільки боржник та поручителі несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» 450276,88 грн, з яких 334487,35 грн + 99734,14 грн + 16055,39 грн. (3 % річних); вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Арцизький районний суд Одеської області рішенням від 26 червня 2023 року позов ТОВ «АВТО ПРОСТО» - задовольнив повністю, стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО»: заборгованість за договором у сумі 334487 гривень 35 коп.; індекс інфляції за весь період прострочення у сумі 99734 гривні 14 коп.; 3% річних від простроченої суми у сумі 16055 гривень 39 коп., а всього 450276 гривень 88 копійок. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що порядок сплати внесків за програмою АвтоТак визначений підписаним сторонами договору № 725301 від 21 серпня 2017 року та додатку № 1 до нього. В додатку № 1 також детально зазначено механізм визначення ціни автомобіля, яка береться за основу при обрахунку щомісячних внесків; розмір внесків встановлено у відсотках до поточної ціни автомобіля. Підписавши договір та додаток № 1 до нього, ОСОБА_1 , відповідач у справі, погодився щомісячно сплачувати повні внески, складові яких розраховуються з поточної ціни автомобіля, яка визначається на останній робочий день кожного місяця, і може бути змінена, зокрема, у разі припинення продажу відповідної моделі і прийняття за основу розрахунку іншої моделі.

На думку суду першої інстанції така система оплати повністю узгоджується з правовою природою угоди про надання послуг з придбання товарів у групах, якою передбачається для учасника можливість отримати у власність обраний ним автомобіль до виплати його повної вартості за рахунок коштів, сплачених іншими учасниками групи, які не отримали автомобілі, проте мають потенційне право на це. Придбання автомобіля за такою угодою відбувається за його дійсною вартістю на момент купівлі, яка в силу ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого іншим учасникам раніше. За таких обставин сторонами не визначається остаточний обсяг грошового зобов`язання, так як сума щомісячних внесків та інших платежів залежить від ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця.

Судом встановлено, що договором № 725301 від 21 серпня 2017 року та додатком № 1 до нього передбачена можливість зміни поточної ціни автомобіля, що призвело до зміни суми заборгованості та розміру платежів. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір заборгованості за договором № 725301 від 21 серпня 2017 року та позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за договором № 725301 від 21 серпня 2017 року є доведеними, а тому є такими, що підлягають задоволенню, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та не спростовані відповідачами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Афанасьєв А.О., в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 червня 2023 року у справі № 492/1352/21 за позовом ТОВ «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд ухвалив рішення за відсутності сторін, які не були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, які, відповідно до матеріалів справи не знали про існування судового справи, в якій вони є відповідачами; договір, який був укладений позивачем та одним з відповідачів, не є договором кредитування, сторони уклали договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів, про що сам позивач зазначає у своїй позовній заяві. Отже, судом невірно застосовано норми матеріального права внаслідок помилкового встановлення правовідносин, що виникли між сторонами договору. Вважає, що позивач не є особою, якій належить право вимоги за цим позовом,в теперішній час позивача немає у Державному реєстрі фінансових установ, а ліцензія, на яку він посилається як на безстрокову, анульована ще 17.12.2019 року, про що містяться відомості у відкритих джерелах, на офіційному сайті НБУ.Кошти, за які придбавались автомобілі, передані учасникам групи, є не коштами позивача, а коштами, які складались з внесків учасників групи, таким чином, позивач не має права на стягнення на свою користь будь-яких коштів, які не є і не були власністю позивача, а є власністю інших осіб. Доказів делегування позивачу права стягувати в їхніх інтересах коштів від інших осіб, до позову не надано.

Скаржник зазначає, що перевірка розрахунків судом не здійснювалась, було прийнято як доказ розрахунок позивача без відповідної перевірки, що суперечить правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 р. № 756/8056/19; суд порушив принцип рівності сторін, відхиливши доводи одного з відповідачів ОСОБА_2 , з явно надуманих підстав.

(2) Позиція інших учасників справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2023 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Стахова Н.В., судді: Комлева О.С., Кострицький В.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.10.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснювалось учасникам справи право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 копію ухвали про відкриття провадження від 31.10.2023 року отримав 10.11.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» копію ухвали про відкриття провадження від 31.10.2023 року та копію апеляційної скарги отримало 10.11.2023 року та 26.10.2023 року відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 копія ухвали про відкриття провадження від 31.10.2023 року та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку, конверти повернулися до суду із зазначенням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Від ТОВ «АВТО ПРОСТО» надійшов відзив на апеляційну скаргу в обґрунтування якого зазначено, що договір № 725301 між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 був укладений 21.08.2017 року, тобто станом на день укладення договору ТОВ «АВТО ПРОСТО» мало статус фінансової установи, було внесено в Реєстр фінансових установ та мало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, після анулювання ліцензії за заявою ТОВ «АВТО ПРОСТО», з грудня 2019 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» не укладає нові договори про надання послуг, проте продовжує виконання взятих на себе зобов?язань за договорами, які були укладені до грудня 2019 року.

Просить врахувати, що під час укладення договору № 725301 сторони погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником та порядок розірвання договору з ініціативи учасника, такі умови викладені чітко і ясно, скаржником не додано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору ТОВ «АВТО ПРОСТО» ввело ОСОБА_1 в оману, не надавши інформації про умови договору у повному обсязі.

Посилається, що умови надання ОСОБА_1 послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорі. Тому, позивач вважає, що ОСОБА_1 мав повну і достовірну інформацію про послуги позивача та порядок їх надання.

Зазначає, що відповідність положень договорів, що їх укладає ТОВ «АВТО ПРОСТО» під час здійснення своєї діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів в групах, неодноразово було предметом розгляду судів касаційної інстанції. Висновки Верховного Суду є одностайними - діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснюється у відповідності з вимогами чинного законодавства, а положення договорів про надання фінансових послуг не порушують чине законодавство, зокрема ЗУ "Про захист прав споживачів". Таким чином, практика розгляду судами спорів за участю ТОВ «АВТО ПРОСТО» є сталою та сформованою за принципом правової (юридичної) визначеності правової держави.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.12.2023 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2024 року в цій справі замінено суддю ОСОБА_6 на суддю ОСОБА_7 .

Рішенням Вищої ради правосуддя №2518/0/15-24 від 20.08.2024 року суддю ОСОБА_8 звільнено з посади судді Луганського апеляційного суду (відрядженої до Одеського апеляційного суду), у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2024 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А., у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_8 .

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 судову повістку отримав 20.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ТОВ «АВТО ПРОСТО» судову повістку отримало 20.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» Мельник В.В. в судовому засіданні 20.03.2025 року в режимі відеоконференції просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 рішення суду не оскаржується, а відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів наявності повноважень стосовно права оскарження рішення суду і в частині інших відповідачів, тому рішення суду в частині стягнення заборгованості з інших відповідачів не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що 21 серпня 2017 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 укладено договір № 725301 та підписано додаток № 1 до нього, який є невід`ємною частиною вказаного договору

05 жовтня 2017 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО», позивачем у справі, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідачами у справі, укладено договір поруки, за яким останні зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання ОСОБА_1 , відповідачем у справі, зобов`язань за Договором № 725301 від 21 серпня 2017 року

В порушення умов договору від 21.08.2017 року ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно з розрахунком, наданими позивачем, з урахуванням заборгованості за договором, індексу інфляції за весь період прострочення, 3% річних від простроченої суми заборгованості склала загальну суму 450276,88 грн, яку суд вважав доведеним.

Судом першої інстанції не взято до уваги доводи, викладені представником ОСОБА_2 у відзиві про те, що позивач взагалі не міг укладати договір з надання фінансових послуг; грошові кошти, які просить позивач стягнути на його користь, не є і не були власністю позивача, а є власністю інших осіб; суду не надано доказів делегування позивачу права стягувати грошових коштів в інтересах інших осіб; позивачу не належить право вимоги стягнення у судовому порядку коштів учасників групи; не підтверджено ціну автомобіля, за яку він був куплений; відсутній графік внесків; номеру групи, номеру учасника у групі, оскільки представником відповідача Куценко С.А. в порушення вимог ст. 81 ЦПК України суду не надано жодного переконливого доказу на зазначене, а також в порушення вимог ст. 178 ЦПК України до відзиву не додано жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача ОСОБА_2 .

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 11.01.2022 року відкрито провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та призначено розгляд справи на 28 лютого 2022 року.

Справа неодноразово призначалась до розгляду в відкритому судовому засіданні на 26 травня 2022 року, 08 вересня 2022 року, 20 жовтня 2022 року, 22 листопада 2022 року, 05 квітня 2023 року, 08 травня 2023 року, 15 червня 2023 року, останній раз розгляд справи призначався на 26 червня 2023 року, коли ухвалено оскаржуване рішення.

Ухвалюючи рішення від 26 червня 2023 року, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 та його представник адвокат Афанасьєв А.О. про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, клопотання про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали, про причини неявки суд також не повідомили. Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові відповідача ОСОБА_2 - адвокату Афанасьєву А.О. вважається врученням повістки і ОСОБА_2 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 761/20381/21 (провадження № 61-4215св23) зазначено, що: «відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику судового процесу SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України. Отже, суд може повідомляти учасника справи про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку шляхом надіслання текстових (SMS) повідомлень, однак виключно за наявності відповідної письмової заяви такого учасника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2024 року у справі № 643/17028/20 (провадження № 61-17619св23) зазначено, що: «процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судової повістки: шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Вимога про надіслання судової повістки через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених у пункті 10 Положення про ЄСІТС, і тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Подібний за змістом висновок щодо надсилання судової кореспонденції на електронну адресу зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23). Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення судової повістки особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонене, та може здійснюватися як додаткове, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судової повістки відповідно до статті 128 ЦПК України».

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Матеріали справи містять довідку про недоставляння СМС ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 20). Проте суд першої інстанції не врахував, що суд може повідомляти учасника справи про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку шляхом надіслання текстових (SMS) повідомлень, однак виключно за наявності відповідної письмової заяви такого учасника. У матеріалах справи відсутня така заява ОСОБА_2 , а довідка свідчить про не доставку СМС.

Також відповідач повідомлявся, шляхом направлення судової повістки на адресу: АДРЕСА_1 , конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повернувся не врученим із зазначенням двох причини «за закінченням строку зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою».

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач ОСОБА_2 або його представник були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на дату ухвалення рішення в порядку визначеному ЦПК України. Рішення суду першої інстанції ухвалене за відсутності сторін.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 та його представника, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 26 червня 2023 року, про що зазначається в апеляційній скарзі.

Згідно пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 червня 2023 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, судового збору слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1, ч.2ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2017 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 укладено договір № 725301 та підписано додаток № 1 до нього, який є невід`ємною частиною вказаного договору, предметом якої є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак.

Згідно з п. 2.5 ст. 2 розділу ІІ договору періодичні платежі, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля та не підлягають перерахунку. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати 100 % від ціни автомобіля.

Отже, договором передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві у рамках укладеної угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Відповідно до пункту 7.1 ст. 7 розділу II договору учасник, якому вже надано право на отримання автомобіля, має право звернутися з проханням надати будь-яку марку та/або модель автомобіля, що відрізняється від марки та/або моделі автомобіля, зазначеної в додатку № 1.

Пунктом 7.2 ст. 7 розділу II договору передбачено, що якщо обрана учасником марка та/або модель автомобіля коштує дорожче, ніж модель автомобіля, зазначена в додатку № 1, учасник зобов`язаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни у відповідному місяці до моменту отримання автомобіля.

28 вересня 2017 року ОСОБА_1 отримав право на отримання автомобіля.

20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 реалізував своє право на вибір іншого автомобіля шляхом підписання акту вибору автомобіля, згідно з яким він просив передати замість автомобіля «Chevrolet Tracker» автомобіль «Chery TIGGO 5».

ОСОБА_1 , отримав у власність автомобіль «Chery TIGGO 5», 2017 року випуску (кузов № НОМЕР_1 ) та здійснив реєстрацію вказаного автомобіля на своє ім`я і отримав реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

На день надання права на отримання автомобіля марки Chevrolet Tracker базової комплектації його вартість визначена у сумі 460 030,00 грн., а обраного ОСОБА_1 , відповідачем у справі, автомобіля «Chery TIGGO 5» вартість на момент отримання становила 468 000,00 грн, що підтверджується реєстром роздрібних ціни на автомобілі.

Різниця вартості автомобілів в розмірі 7 970,00 грн була сплачена ОСОБА_1 .

Відповідно до умов договору (п. 2.3, ст. 7 Розділу ІІ Договору та додатку № 1) ОСОБА_1 , зобов`язався сплачувати періодичний платіж разом із щомісячною винагородою протягом перших 15 (п`ятнадцяти) календарних днів місяця та щомісячну винагороду шляхом сплати 120 щомісячних внесків.

За період з вересня 2017 року по січень 2021 року включно, ОСОБА_1 сплачено 54,1821 % ціни автомобіля (періодичних платежів) та 66 щомісячних внесків в оплату винагороди позивача. Починаючи з лютого 2021 року ОСОБА_1 припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, а саме сплачувати щомісячні внески, чим порушив умови договору.

Згідно положень п/п. 8.2.1.4 п. 8,2 ст. 8 Розділу ІІ договору ОСОБА_1 надано позивачу гарантію забезпечення ним зобов`язань за договором застави та договором поруки - гарантією поручителів, платоспроможність яких підтверджена документально.

05 жовтня 2017 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір поруки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1504, за умовами якого останні зобов`язалися в повному обсязі відповідати перед кредитором у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором № 725301 від 21 серпня 2017 року. У разі не виконання боржником зобов`язань за договором № 725301 від 21 серпня 2017 року, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

20 жовтня 2017 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 укладено договір застави, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1685, згідно умов якого для забезпечення вимог щодо виконання зобов`язань за договором № 725301 від 21 серпня 2017 року ОСОБА_1 передав у заставу автомобіль «Chery TIGGO 5», 2017 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

В порушення умов договору від 21.08.2017 року ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно з розрахунком, наданими позивачем, з урахуванням заборгованості за договором, індексу інфляції за весь період прострочення, 3% річних від простроченої суми заборгованості склала загальну суму 450276,88 грн.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Укладена між сторонами угода у межах системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем в розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів усіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає, що сторони під час укладення договору № 725301 від 21 серпня 2017 року погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником.

Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що під час укладення договору з ТОВ "Авто Просто" ОСОБА_1 введено в оману і не надано йому інформації про умови договору в повному обсязі. Ціна товару визначена сторонами у договорі, періодичні платежі розраховані як відсоток від поточної ціни автомобіля у період дії договору, ОСОБА_1 отримав автомобіль.

Посилання скаржника на те, що матеріали справи не містять усіх додатків до договору, зокрема графіку внесків учасника, інформацію про вартість транспортного засобу, переданого відповідачу ОСОБА_1 (документ, який додано, не містить підписів) не заслуговують на увагу, оскільки позивачем до позовної заяви додано належним чином засвідчену копію договору № 725301 від 21 серпня 2017 року; додаток № 1 до договору 725301, який підписано сторонами договору та містить умови про кількість внесків; марку, модель та вартість автомобіля на день укладення угоди, розрахунок періодичних платежів та щомісячної винагороди; копію акту вибору автомобіля, підписаного ОСОБА_1 ; реєстр № АП-9 роздрібних цін на автомобілі, підписаний заст. генерального директора ПрАТ «Черкаси-Авто».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у TOB «Авто Просто» на сьогоднішній день відсутня ліцензія на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, оскільки розпорядження Нацкомфінпослуг від 17 грудня 2019 року анулювана та TOB «Авто Просто» немає у Державному реєстрі фінансових установ, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Законом України Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг" від 12 вересня 2019 року, який набув чинності 01 липня 2020 року, внесені зміни до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яким пункт 11-1 ч. 1 ст. 4 вказаного закону виключено. Розпорядження Нацкомфінпослуг від 17 грудня 2019 року № 2663 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових TOB «Авто Просто» Нацкомфінпослуг постановила анулювати TOB «Авто Просто» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Отже станом на час укладення між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 договору №725301 від 21 серпня 2017 року, ТОВ «Авто Просто» мало статус фінансової установи, було внесено до Реєстру фінансових установ та мало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах.

Припинення TOB «Авто Просто» ліцензії з зазначених вище підстав не є підставою відмови у стягненні коштів з викладених вище підстав.

Частково слушними є доводи апеляційної скарги в частині здійсненого позивачем розрахунку за ст. 625 ЦК України не врахувавши висновки Верховного Суду, що обрахунку підлягає кожен окремий платіж, який має свій строк прострочення.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Як зазначалося вище, договором № 725301 від 21 серпня 2017 року, укладеним між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 , передбачено внесення 120 щомісячних платежів, які деталізують обов`язок ОСОБА_1 повернути кошти за автомобіль частинами та передбачають відповідальність за невиконання цього обов`язку.

Із матеріалів справи вбачається, що вартість автомобіля «Chery TIGGO 5», 2017 року випуску, отриманого ОСОБА_1 у власність, на день надання права на отримання становила 460060 грн. Позивачем розрахунок заборгованості здійснено виходячи із вартості автомобіля 460030 грн.

Умовами укладеного між сторонами договору № 725301 від 21 серпня 2017 року та додатку № 1 до договору передбачено сплату періодичних платежів щомісячно у відсотках 0,8333 від вартості автомобіля у розмірі 3833,43 грн (460030 грн х 0,8333%) та щомісячної винагороди із розрахунку 0,415+ПДВ у розмірі 2290,95 грн (460030 х 0,415% + 20%). Отже ОСОБА_1 повинен був сплачувати щомісячно ТОВ «Авто Просто» 6124,38 грн.

Із позовом до суду про стягнення заборгованості у розмірі 334487,35 грн позивач звернувся у грудні 2021 року.

Позивач просив стягнути 3% річних та інфляційне збільшення за період з 15.02.2021 року по 21.09.2022 року, при цьому розрахунок здійснив виходячи із загальної заборгованості.

Колегія суддів вважає, що розрахунок 3% річних та інфляційне збільшення за період з 15.02.2021 року по день звернення позивача із позовом повинен здійснюватися за кожним окремим щомісячним платежем. За період з 16.12.2021 року по 21.09.2022 року із загальної суми заборгованості.

Колегія суддів зауважує, що скаржник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не навів власного контррозрахунку.

Розрахунок 3% річних

за період з 15.02.2021 року по 15.12.2021 року становить 153,53 грн, виходячи з наступного розрахунку - 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 305 дня; за період з 15.03.2021 року по 15.12.2021 року становить 139,43 грн, виходячи з наступного розрахунку - 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 277 дня; за період з 15.04.2021 року по 15.12.2021 року становить 123,83 грн, виходячи з наступного розрахунку 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 246 дня; за період з 15.05.2021 року по 15.12.2021 року становить 108,73 грн, виходячи з наступного розрахунку 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 216 дня; за період з 15.06.2021 року по 15.12.2021 року становить 93,12 грн, виходячи з наступного розрахунку 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 185 дня; за період з 15.07.2021 року по 15.12.2021 року становить 78,02 грн, виходячи з наступного розрахунку 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 155 дня; за період з 15.08.2021 року по 15.12.2021 року становить 62,42 грн, виходячи з наступного розрахунку 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 124 дня; за період з 15.09.2021 року по 15.12.2021 року становить 46,81 грн, виходячи з наступного розрахунку 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 93 дня; за період з 15.10.2021 року по 15.12.2021 року становить 31,71 грн, виходячи з наступного розрахунку 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 63 дня; за період з 15.11.2021 року по 15.12.2021 року становить 16,11 грн, виходячи з наступного розрахунку 6124,38 грн х 3% : 365 днів х 32 дня; за період з 16.12.2021 року по 21.09.2022 року становить 7697,79 грн, виходячи з наступного розрахунку 334487,35 грн х 3% : 365 днів х 280 дня

За таких обставин колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» підлягає стягненню 3% річних у сумі 8041,55 грн.

Розрахунок інфляційних витрат

за період з 15.02.2021 року по 15.12.2021 року становить 487,24 грн, виходячи з наступного розрахунку 6124,38 грн х сукупний індекс інфляції за вказаний період : 100% - сума боргу 6124,38 грн; за період з 15.03.2021 року по 15.12.2021 року становить 421,78 грн, за період з 15.04.2021 року по 15.12.2021 року становить 312,35 грн, за період з 15.05.2021 року по 15.12.2021 року становить 267,61 грн, за період з 15.06.2021 року по 15.12.2021 року становить 185,58 грн, за період з 15.07.2021 року по 15.12.2021 року становить 172,99 грн, за період з 15.08.2021 року по 15.12.2021 року становить 166,70 грн, за період з 15.09.2021 року по 15.12.2021 року становить 179,30 грн, за період з 15.10.2021 року по 15.12.2021 року становить 104,56 грн, за період з 16.12.2021 року по 21.09.2022 року становить 72932,07 грн, виходячи з наступного розрахунку 334487,35 грн х сукупний індекс інфляції за вказаний період : 100% - сума боргу 334487,35 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» підлягає стягненню індекс інфляції за весь період прострочення у сумі 75230,15 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 червня 2023 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, судового збору слід скасувати таухвалити в цій частині нове судове рішення. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, інфляційних витрат та три відсотка річних задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , заборгованість за договором у сумі 334487,35 грн; - індекс інфляції за весь період прострочення у сумі 75230,15грн; 3% річних від простроченої суми у розмірі 8041,55грн, всього 417758 (чотириста сімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят вісім) гривень 70 копійок.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 7498,31 грн, що підтверджується квитанцією № 1054 від 05.12.2021 року, квитанцією № 524 від 22.09.2022 року. Однак позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 6754,15 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено 8104,98 грн, що підтверджується квитанцією від 25.10.2023 року.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку з тим, що позовна заява підлягає задоволенню частковона 92,78%, а апеляційна скарга на 7,22%, то з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» витрати по сплаті судового збору в розмірі 981,42 грн (6754,15 грн х 92,78% / 4 =1566,12 грн; 8104,98 грн х 7,22% = 585,20 грн; 1566,12 грн 585,20 грн).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Афанасьєв Анатолій Олександрович, задовольнити частково.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 червня 2023 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, судового збору скасувати таухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, інфляційних витрат та три відсотка річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , заборгованість за договором у сумі 334487 (триста тридцять чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 35 коп.; - індекс інфляції за весь період прострочення у сумі 75230 (сімдесят п`ять тисяч двісті тридцять) гривні 15 коп.; 3% річних від простроченої суми у розмірі 8041 (вісім тисяч сорок одна) гривень 55 коп., всього 417758 (чотириста сімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят вісім) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» витрати по сплаті судового збору в розмірі 981,42 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький