Справа №690/37/25
Провадження №2/690/100/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2025 року м. Багачеве
Ватутінський міський суд Черкаської області
в складі: головуючого судді Здоровила В.А.
за участю секретаря Вельган А.І.
представника позивача Миненко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
представник позивача ОСОБА_1 адвокат Миненко О.В. в судовому засіданні просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму боргу в розмірі 759 060, 00 грн., які на момент подачі позову є еквівалентом 18 000 доларів США та понесені судові витрати, посилаючись на те, що 28.08.2024 ОСОБА_1 дав у борг ОСОБА_2 18 000 доларів США, на підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 письмову розписку від 22.08.2024. Строк виконання зобов`язання з повернення боргу був до 01.11.2024. До вказано часу борг повернуто не було та ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою від 19.12.2024. Однак лист повернувся за закінченням терміну зберігання. До даного часу борг відповідачем не повертається, він уникає будь-яких контактів та мирного вирішення спору. А тому позивач і змушений звернутися до суду з даним позовом.
У судове засідання відповідач не з`явився, судом повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день та час розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав та не скористався правом на представництво його інтересів у суді.
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечувала представник позивача.
Суд, заслухавши представника позивача та вивчивши письмові докази, вважає що даний позов підлягає до задоволення. Вимоги позивача законні та обґрунтовані.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
22.08.2024 між ОСОБА_1 , як позикодавцем та ОСОБА_2 , як позичальником було укладено договір позики. За умовами договору позики ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_2 18 000 доларів США, які він отримав у день укладення договору, про що ОСОБА_2 надав розписку від 22.08.2024, що стверджується копією розписки (а.с.6).
Згідно наданої позичальником розписки відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачу грошові кошти до 01.11.2024. Але, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, згідно умов зазначеного договору позичальник ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором не виконав і як це було передбачено договором повернення боргу з моменту виникнення зобов`язання, тобто до 01.11.2024 не здійснив та позичені кошти взагалі не повертає, уникаючи будь-якого контакту з позивачем, як позикодавцем. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою від 19.12.2024 (а.с.7). Однак лист повернувся за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Ст. 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст. 527?545 ЦК України).
За змістом ст. 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами.
Ч. 1 ст. 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
У ч. 1 ст. 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно із ч. 2 ст. 527 ЦК України виконання зобов`язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Тому, враховуючи зазначені норми матеріального права, зважаючи на ту обставину, що позичальник ОСОБА_2 своєчасно не повернув суму позики, то відповідно до ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 ЦК України 18 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ 42, 17 грн. за 1 долар США еквівалентно 759 060, 00 грн., заборгованості за вказаним договором позики належить стягнути з відповідача.
Ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України).
Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц.
Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.
Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором - ч. 1 ст. 1049 ЦК України.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.
Відповідачем ОСОБА_2 жодних доказів на спростування доводів позивача, зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано.
Отже, враховуючи вище викладене, а також те, що боргова розписка від 22.08.2024 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів ОСОБА_2 та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача по справі, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 759 060, 00 грн..
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь позивача, понесені витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 7 590 грн. 60 коп.
Також представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати, що пов`язані з правовою допомогою, однак не подала відповідних розрахунків. А тому в цій частині необхідно відмовити.
На підставі наведеного, ст. 510, 524, 525, 526, 527, 533, 545, 599, 625, 631, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст. 77-81, 141, 263, 265, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 грошову суму боргу в розмірі 759 060 (сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч шістдесят) гривень 00 копійок, які на момент подачі позову є еквівалентом 18 000 (вісімнадцяти тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 7 590 (сім тисяч п`ятсот дев`яносто) гривень 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий В.А. Здоровило
Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2025 року.