КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/732/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

Військової частини НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2

про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка - ОСОБА_1 12 листопада 2024 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовною заявою до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини відносно позивачки - ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , починаючи з 2006 року по день зникнення безвісти останнього, а саме 23 серпня 2024 року.

В обґрунтування позовної заяви, позивачка посилається на те, що вона познайомилася з ОСОБА_3 ще в дитинстві та розпочали спільно проживати однією сім`єю як чоловік та дружина з 2006 року.

Позивачка не працювала, оскільки тривалий час хворіла, перебувала на повному утриманні ОСОБА_3 з яким проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Згодом, ОСОБА_3 24 квітня 2024 року, маючи намір захищати Батьківщину, став військовослужбовцем і проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Виконуючи поблизу населеного пункту Карлівка, Покровського району, Донецької області бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України 23 серпня 2024 року ОСОБА_3 зник безвісті, про що було повідомлено ОСОБА_1 , шляхом скерування на адресу її місця проживання сповіщення сім`ї за №8456 від 25 серпня .2024 року.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не встигли зареєструвати шлюб, то остання не може у повному обсязі реалізувати свої права.

Позивачка зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 дозволить їй належним чином комунікувати із органами військового управління, подавати заяви до уповноважених органів щодо розшуку стосовно ОСОБА_3 , а також ініціювати питання щодо виплати грошових коштів.

Вказані обставини, стали підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху.

15.11.2024 року представником позивача на виконання вказаної ухвали суду, надано до суду заяву про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 04.12.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

20.01.2025 року від представника відповідача Міністерства оборони України надійшла заява про передачу справи за підсудністю до Подільського міськрайонного суду Одеської області.

У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 23 січня 2025 року, судом було відмовлено у задоволенні заяви представника Міністерства оборони України про передачу справи за підсудністю до Подільського міськрайонного суду Одеської області. Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

21.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на його необґрунтованість, оскільки не відомо у яких відносинах перебували позивачка та ОСОБА_3 . Відповідач у відзиві зазначає, що зазначення у сповіщенні №8456 словосполучення «цивільний чоловік» не підтверджує спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або подружні відносини, так як в обліково-послужну картку така інформація заноситься зі слів військовослужбовця. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: ведення спільного побуту, наявності спільних прав та обов`язків, спільного придбання речей, послуг.

22.01.2025 року від представника позивачки надійшло до суду клопотання про виклик свідків, яке у підготовчому судовому засіданні, призначеному на 23 січня 2025 року остання підтримала та просила суд його задовольнити.

За наслідком розгляду клопотання представника позивача про виклик та допит свідків, судом без видалення до нарадчої кімнати, клопотання задоволено та здійснено допит зазначених у клопотанні свідків у підготовчому судовому засіданні, призначеному на 19 лютого 2025 року, а саме громадян: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 11 березня 2025 року, судом ухвалено закрити стадію підготовчого провадження по справі та призначено справу судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 01.04.2025 року з`явились:

- позивачка та представник позивачки, які позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі;

- відповідачка - ОСОБА_2 , яка позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, пояснивши, що є рідною сестрою ОСОБА_3 та після заміжжя змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 », на прізвище чоловіка « ОСОБА_7 ». Також у судовому засіданні, відповідачка підтвердила, що ОСОБА_3 був одружений та розлучився офіційно лише у 2006 році, проте від колишньої дружини він пішов ще у 2004 році та проживав окремо разом з матір`ю. З позивачкою її рідний брат почав зустрічатися ще у 2005 році, а з 2006 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідачка зазначила, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були притаманні подружні стосунки.

Інші учасники по справі про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Однак, від представника Міністерства оборони України 31.03.2025 року надійшла до суду заява про розгляд справи без участі.

Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 01.04.2025 року за наявною явкою учасників справи.

За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 10.04.2025 року о 10 год. 30 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.

Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, сторони повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення сторін по справі в судовому засіданні, дослідивши усі докази наявні в матеріалах справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 28 травня 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відмітки у паспорті громадянки України ОСОБА_1 , Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси 24 жовтня 2007 року за №836, зареєстровано розірвання шлюбу з громадянином ОСОБА_8 , 1972 року народження. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишила прізвище « ОСОБА_9 ».

Громадянин України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи намір захищати Батьківщину, 24.04.2024 року призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2024 року №166 останнього як солдата військової служби за призовом під час мобілізації включено до списків військової частини НОМЕР_1 .

23 вересня 2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 складено акт службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця, яким встановлено, що солдат - ОСОБА_3 , навідник 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Карлівка, Донецької області 23 серпня 2024 року зник безвісти.

Згідно з Актом від 23 вересня 2024 солдат ОСОБА_3 23 серпня 2024 року виконував бойове завдання в районі населеного пункту Карлівка Донецької області під час якого з останнім було втрачено зв`язок.

25 серпня 2024 року за вих. №8456 ІНФОРМАЦІЯ_5 на адресу ОСОБА_1 надіслано сповіщення сім`ї №8456 про те, що її цивільний чоловік, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навідник 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , 23 серпня 2024 року зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби, завдань пов`язаних з захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, поблизу населеного пункту Карлівка, Покровського району, Донецької області. Засвідчено, що дане сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг у встановленому законодавством порядку.

25 серпня 2025 року о 18:46:21 за заявою ОСОБА_1 за наслідком зникнення безвісті ОСОБА_3 , внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження №0001014 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до п. 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції станом на час зникнення безвісті ОСОБА_3 , передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у вказаній редакції передбачено, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення).

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Приймаючи викладене, позивачем з метою доведення спільного проживання разом з ОСОБА_3 , як чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, звернулась до суду з даною позовною заявою, з метою реалізації свого права на звернення до відповідних органів для отримання матеріальної допомоги і соціальних виплат у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до положень Сімейного Кодексу України, встановлено що сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Частиною 1, 2 ст. 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч.1, 3 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 1, 1-2, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Приймаючи вищевикладене та розглядаючи позовну заяву в межах заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Як вже судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_8 , 1972 року народження, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я останньої, внесеної Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси щодо реєстрації розірвання шлюбу за №836 від 24.10.2007 року. Після розірвання шлюбу - 24.10.2007 року ОСОБА_1 залишила прізвище « ОСОБА_9 ».

У відповідності до довідки №106 від 24 грудня 2024 року виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 63, 63а», яка видана ОСОБА_1 1976 року народження, згідно з акту сусідів, засвідчено, що вона - ОСОБА_1 дійсно проживає з ОСОБА_3 , 1973 року народження, останні два роки в АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 14 серпня 2021 року складено заповіт, у відповідності до якого останній здійснив особисте розпорядження, яким заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на належну йому квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Милимко Н. М. та зареєстрований в реєстрі за №1019.

Крім того, 03 липня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , видав довіреність на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку на підставі усної домовленості уповноважив здійснювати управління та розпорядження майном, яке належить йому на праві власності. Дана довіреність видана строком на три роки та дійсна до третього липня 2026 року. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Милимко Н. М. та зареєстрований в реєстрі за №995.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звернулась до Київського ВДРАЦС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) з заявою про державну реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 24 квітня 2024 року призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2024 року №166 останнього як солдата військової служби за призовом під час мобілізації включено до списків військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з акту службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця від 23 вересня 2024 року, солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навідника 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 визнано безвісті зниклим 23 серпня 2024 року.

У розділі 4 вказаного акту зазначено дані стосовно особи ОСОБА_3 , адресу його місця проживання, а також інформацію щодо близьких родичів, в якій зазначено цивільною дружиною - ОСОБА_1 .

25 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 , за наслідком зникнення безвісті ОСОБА_3 під час виконання обов`язків військової служби, завдань пов`язаних з захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, було здійснено сповіщення сім`ї ОСОБА_3 про даний факт шляхом скерування сповіщення сім' №8456 від 25.08.2024 року за вих. №8456, яке скеровано на ім`я позивачки - ОСОБА_1 , як цивільної дружини - солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом також оглянуто надані до суду фотокопії, на яких зображені спільно позивачка - ОСОБА_1 та особа чоловічої статті, яка за зображенням відповідає особі зображеній у наданому правовстановлюючому документі виданому на ім`я - ОСОБА_3 .

Також додані скріншоти особистої переписки ОСОБА_1 та командира ОСОБА_3 , банківські квитанції про перекази грошових коштів між ними.

Дані докази, узгоджуються між собою, і, на думку суду, підтверджують факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, наявність у них спільного побуту, взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Також, у судовому засіданні, призначеному на 19 лютого 2025 року, судом за клопотанням представника позивача було допитано в якості свідків громадян: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Свідок - ОСОБА_4 , за наслідком допиту надав свідчення, під час яких повідомив, що він з ОСОБА_3 підтримував дружні відносини ще з дитинства та в подальшому вони працювали на разом будівництві. Зазначив, що з позивачкою ОСОБА_3 разом майже близько 18-20 років. Також підтвердив, що під час гостювання у ОСОБА_3 він спілкувався з ОСОБА_1 , які між собою поводили себе як подружжя. Зазначив про наявність у квартирі особистих речей ОСОБА_3 . Свідок повідомив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом до 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , а останні два роки за адресою: АДРЕСА_2 . Також, йому було відомо, що вони мали намір зареєструвати шлюб.

Свідок - ОСОБА_5 під час допиту надала свідчення, що вона є подругою позивачки. Також підтвердила, що під час гостювання у подруги ОСОБА_1 спілкувалась з ОСОБА_3 , які поводили себе як подружжя. Зазначила про наявність у квартирі особистих речей ОСОБА_3 . Свідок повідомила, що позивачка та ОСОБА_3 мали намір зареєструвати шлюб. Підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом за адресою АДРЕСА_1 , а останні два роки за адресою АДРЕСА_2 .

Статтею 90 ЦПК України передбачено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Досліджуючи отримані свідчення свідків за наслідком їх допиту, суд вважає відсутніми підстави для ставлення їх під сумнів, а також відсутність сумнівів у їх достовірності, правдивості фактів повідомлених свідками, приймаючи, що дані свідчення узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи вищевказані докази в цілому, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки, що позивачка та ОСОБА_3 спільно проживали, пов`язані спільним побутом та обов`язками, вважали себе саме подружжям, чоловіком і дружиною, піклувалися один про одного, мали сімейний бюджет, здійснювали спільні витрати для забезпечення потреб саме сім`ї, що вказує на наявність між ними відносин, притаманних подружжю.

Разом з тим, судом враховується, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , 1972 року народження, який було розірвано 24.10.2007 року, про що свідчить відмітка у паспорті громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Відтак, приймаючи вищевикладене в цілому, надаючи оцінку показанням свідків у поєднанні з письмовими доказами наявними в матеріалах справи, суд вважає встановленим факт спільного проживання позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , саме з листопада 2007 року, тобто після розірвання позивачкою попереднього шлюбу, по дату зникнення безвісти ОСОБА_3 - 23 серпня 2024 року, що підтверджується належними доказами та є встановленим.

Щодо доводів відповідача - Міністерства оборони України про те, що позивачкою не доведено в яких відносинах вона перебувала з ОСОБА_3 суд вважає безпідставними, оскільки вказаний судом факт підтверджується належними і допустимими доказами, а також показаннями свідків, які сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, за наслідком чого позовна заява підлягає задоволенню частково.

Верховний Суд у викладеній сталій практиці зазначає, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість (див. постанову Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 758/7094/19 (провадження № 61-21398св19).

У постанові від 21 лютого 2024 року по справі № 369/8687/22 (провадження № 61-9805св23) Верховний Суд підкреслив, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Верховним Судом було наголошено на тому, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: визнання її членом сім`ї загиблого військовослужбовця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи рішення суду за наслідком розгляду даної заяви, судом враховується, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Позивачкою у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання згідно положень статті 141 ЦПК України цих витрат на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-89, 141, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6), Військової частини НОМЕР_1 (місце знаходження: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_6 ), про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи з листопада 2007 року по дату зникнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , безвісти, а саме 23 серпня 2024 року.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в решті заявлених вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко