Унікальний номер справи 1007/3676/2012
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6676/2025
Головуючий у суді першої інстанції В. О. Василишин
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

08 квітня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року, постановлену у складі судді Василишина В. О., в примішенні Броварського міськрайонного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2/361/46/13, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення від 21 листопада 2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №77/2008 USD від 18 березня 2008 року у розмірі 350 538, 68 грн.

Свої вимоги обгрунтувала тим, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №2/361/46/13, виданого 21 листопада 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» боргу у сумі 350 538, 68 грн. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06 червня 2023 року у справі № 910/21022/21 звільнено ОСОБА_1 від всіх боргів, а саме визнано погашеними грошові вимоги кредиторів у справі та зобов`язано органи державної виконавчої служби та приватних виконавців закрити виконавчі провадження, зняти всі арешти та обмеження стосовно боржника. Однак, виконавче провадження № НОМЕР_1 не закрито державним виконавцем, тому вона просить суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого у справі № 1007/3676/2012 за позовом ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника адвоката Майорова В. О. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції вказав, що за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що нею було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого її обов`язок припинився, або її обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України, не врахувавши, що обов`язок боржника припинений саме з інших причин - банкрутство фізичної особи закріплено відповідною ухвалою Господарського суду м. Києва, де вказано, що списані всі борги ОСОБА_1 .

Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу заявника заінтересована особа не скористалася.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи (їх представники) не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від заявника та заінтересованої особи не надходило.

Поштове відправлення адресоване заявнику ОСОБА_1 (судова повістка про час та дату розгляду справи) повернулася на адресу Київського апеляційного суду без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судова повістка направлялась апеляційним судом ОСОБА_1 саме за адресою яку вона власне зазначила у своїй апеляційній скарзі на ухвалу суду.

Судова повістка про час та дату розгляду справи заінтересованій особі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» доставлена 12.03.2025 до електронного кабінету в підсистемі Електронний суд, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин суд вважав за можливе розлянути справу за відсутності її учасників.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 26.03.2025 через неявку учасників справи (їх представників) в судове засідання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами першою та другою статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 1007/3676/2012 від 25 червня 2013 року, що набрало законної сили 08 липня 2013 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» заборгованість за кредитним договором № 77/2008 USD від 18 березня 2008 року в розмірі 350 538, 68 грн.

21 листопада 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 1007/3676/2012 від 25 червня 2013 року щодо боржника ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 25 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 2/361/46/13.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2020 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Експобанк» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення солідарно з ОСОБА_1 суми заборгованості за договором кредиту №77/2008 USD від 18 березня 2008 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06 червня 2023 року у справі № 910/21022/21 завершено процедуру погашення боргів у справі № 910/21022/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів, а саме визнано погашеними грошові вимоги кредиторів у справі №910/21022/21 та зобов`язано органи державної виконавчої служби та приватних виконавців закрити виконавчі провадження, зняти всі арешти та обмеження стосовно фізичної особи ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Судом встановлено, що виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 2/361/46/13, виданого 21 листопада 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» боргу у сумі 350 538,68 грн. перебуває на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Звертаючись до суду із завою про визнання виконавчого листа № 2/361/46/13, виданого 21 листопада 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області, таким, що не підлягає виконнню, ОСОБА_1 як на підставу для задоволення заяви вказувала на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06 червня 2023 року у справі №910/21022/21.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підляга виконанню, суд першої інстанції установивши, що заявник не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України було її процесуальним обов`язком, з урахуванням наявності рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2013 року, що набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, та відкритого виконавчого провадження, та вважав, що ухвала Господарського суду міста Києва від 06 червня 2023 року не може слугувати підставою для задоволення даної заяви, так як заявником не наведено у заяві доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих статтею 432 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першоїстатті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина другастатті 2 ЦПК України).

Одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства та конституційною гарантією є обов`язковість судового рішення (стаття 129-1 Конституції України, пункт 7 частини третьої статті 2, стаття 18 ЦПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книгип`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження ( постанова Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 750/9956/17).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Позиція заявника у справі зводиться до того, що виконавчий лист № 2/361/46/13 від 21.11.2013 не підлягає виконанню внаслідок звільнення фізичну особу ОСОБА_1 від боргів, а саме визнано погашеними грошові вимоги кредиторів у справі № 910/21022/21 та зобов`язано органи державної виконавчої служби та приватних виконавців закрити виконавчі провадження, зняти всі арешти та обмеження стосовно фізичної особи ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. Відтак заявник вказувала на вісутність у неї зобов`язання перед ПАТ «КБ «Експобанк» правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», щодо повернення боргу по договору кредиту № 77/2008 USD від 18 березня 2008 року.

Проте, в ухвалі Господарського суду м. Кива від 06.06.2023 року зазначений і порядок її виконання, а відповідно, дана ухвала суду не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки підстави передбачені ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Крім того, рішення суду про стягнення заборгованості залишається невиконаним, заявник не спростовує наявність у неї заборгованості за вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили та не скасоване у встановленому законом порядку.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано заявником до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Та обставина, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.06.2023 у справі №910/21022/21 завершено процедуру погашення боргів у справі № 910/21022/21, закрито провадження у справі № 910/21022/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів, а саме - визнано погашеними грошові вимоги кредиторів у справі № 910/21022/21. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Зобов`язано органи Державної виконавчої служби та приватних виконавців закрити виконавчі провадження, зняти всі арешти та обмеження стосовно фізичної особи ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. Дію мораторію припинено, не може слугувати у данному випадку для визнання виконавчого листа № 2/361/46/13, виданного Броварським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення від 21 листопада 2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № 77/2008 USD від 18 березня 2008 року у розмірі 350 538, 68 грн таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявником не наведено у заяві доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованихстаттею 432 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні правові підстави для задоволення такої заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням ОСОБА_1 норм права та обставин справи, яким суд першої інстанції при постановленні ухвали дав відповідну правову оцінку.

Постановляючи ухвалу про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що заява боржника не підлягає задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 3241), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному винесенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (Брумареску проти Румунії, №28342/95, п. 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що принцип правової визначеності також встановлює, що жодна сторона не вправі вимагати перегляду остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і постановлення нового рішення по суті. Повноваження суду апеляційної інстанції щодо перегляду рішення суду першої інстанції має використовуватися для виправлення судових помилок. (Желтяков проти України, №4994/04, п. 4244, рішення від 09.06.2001 р.)

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна