Справа №:755/9932/24
Провадження №: 2/755/4706/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2024 року у розмірі 43 273,89 грн та за постачання гарячої води за період з 01 квітня

2018 року по 30 квітня 2024 року у розмірі 8 544,14 грн, а також інфляційну складову боргу в розмірі 7 965,02 грн, 3 (три) % річних у розмірі 2 000,35 грн та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку № 30 , в тому числі до квартири АДРЕСА_2 , як теплопостачальною організацією з 01 липня 2014 року здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Споживачем за вказаною адресою є ОСОБА_1

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511)).

Також 13 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» опубліковані Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору є факт отримання відповідних послуг.

13 жовтня 2015 року між ТОВ «Євро-Реконструкція» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Отже, враховуючи положення статей 7, 8, 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Кабінетом Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та пункту 12 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 та враховуючи, що відповідач споживав послуги на підставі укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на споживача покладається обов`язок оплатити позивачу усі фактично спожиті ним послуги.

Однак, з жовтня 2016 року відповідач своєчасно не вносить плату за отримані послуги з централізованого опалення /постачання теплової енергії та з квітня 2018 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого станом на 01 травня 2024 року, з урахуванням застосуванням наслідків спливу строку позовної давності, утворилась заборгованість у розмірі 51 818,03 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення становить 43 273,89 грн та заборгованість зі сплати послуг за постачання гарячої води - 8 544,14 грн.

Також, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, вважає, що на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних, що є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

У зв`язку з викладеним просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

19 червня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кобилецький В.В., особисто ознайомився з матеріалами справи та отримав копію ухвали від 14 червня 2024 року про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, про що свідчить розписка, що міститься в матеріалах справи.

28 червня 2024 року (вхід. від 01 липня 2024 року № 37164) до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В.В., надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач зазначив, що заперечує проти позову з огляду на таке.

Відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 а також користувачем комунальних послуг в цій квартирі, в т.ч. послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до лютого 2022 року. Відповідно до договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води без номеру від 13 жовтня 2016 року позивачем - виконавцем послуг - ТОВ «Євро-Реконструкція» зареєстровані засоби обліку води і теплової енергії, які розміщені в коридорі. Отже, нарахування послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води мало здійснюватися за показниками вказаних засобів обліку. За весь час користування вказаними послугами відповідачем як споживачем було використано 124 м3 гарячої води та 8,666 Гкал. тепла.

З квитанцій за січень 2022 року та за квітень 2024 року видно, що об`єм тепла, використаний відповідачем не змінився: в січні 2022 року був 8,664 Гкал., в квітні 2024 року став 8,666 Гкал. А позивачем за цей період нараховано відповідачу плати за теплову енергію в розмірі 11 919,73 грн. З тих же квитанцій видно, що протягом вказаного періоду позивачем нараховувалась плата за гарячу воду за нормативами без врахування показників засобів обліку (124 м3). Наприклад в серпні 2023 року в квитанції зафіксовано 124 м3, і в квитанції за квітень 2024 року стоїть такий же показник гарячої води, а за цей період позивачем нараховано 692,23 грн плати за гарячу воду.

Таким чином, починаючи з 2016 року позивач нараховував відповідачу плату за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за нормативами без врахування показників засобів обліку. Права відповідача, як споживача теплової енергії і гарячої води порушені позивачем, який нараховував плату за вказані послуги на власний розсуд без врахування показників засобів обліку теплової енергії та гарячої води.

Позивачем не надано до матеріалів справи вказані докази з врахуванням засобів обліку теплової енергії і гарячої води. Крім того, заборгованість нарахована позивачем за період з жовтня 2016 року, що виходить за межі позовної давності.

На підставі викладеного представник відповідача просив відмовити у позові ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, застосувати позовну давність до правовідносин сторін у справі.

03 липня 2024 року ТОВ «Євро-реконструкція» подано до суду відповідь на відзив (вхід. від

08 липня 2024 року № 38391). Позивач зауважив, що протягом спірного періоду відповідачем коштів на погашення вартості спожитих житлово-комунальних послуг не внесено.

Нарахування ОСОБА_1 здійснювалося за індивідуальним обліковим рахунком № НОМЕР_1 . Вказана квартира обліковується, як обладнана індивідуальним засобом обліку теплової енергії із заводським номером № 1467836 та індивідуальним засобом обліку гарячої води із заводським номером № 14144467.

У період, коли індивідуальні засоби обліку були не повіреними, нарахування за теплову енергію відбувалося на підставі показників загально будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно до опалювальної площі квартири, а за гарячу воду - на підставі показників загально будинкового засобу обліку гарячої води пропорційно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. У період з жовтня 2016 року по квітень 2024 року нарахування відбувалося на підставі показників індивідуального засобу обліку теплової енергії, а в разі їх неподання - на підставі показників загально будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно до опалювальної площі квартири з подальшим перерахунком обсягу наданих послуг після передачі показників. Перерозподіл обсягів теплової енергії, спожитої та розподіленої між споживачами у будівлі/будинку здійснювалося на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Крім того, відбувалося донарахування обсягу теплової енергії до мінімального середнього питомого споживання теплової енергії на опалення будівлі та нарахування за постачання теплової енергії на загально будинкові потреби.

З квітня 2018 року по квітень 2024 рік нарахування відбувалося на підставі показників індивідуального засобу обліку гарячої води, а в разі їх неподання - по нормі споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі на підставі показників загально будинкового засобу обліку пропорційно до кількості зареєстрованих осіб в квартирі.

З листопада 2021 року по особових рахунках споживачів також нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ). Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії, використаної на приготування гарячої води: за умови наявності циркуляції - 20 %, при непрацюючій циркуляції - 10 %. Усі споживачі щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання. Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу, відповідно до методики розподілу. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно. При цьому, при розподілі не враховується фактичне споживання гарячої води в одиницях виміру (куб.м.) у приміщенні споживача.

Позивач щомісячно направляє на адресу споживачів квитанції. Відповідач не заперечує його обізнаність про порядок нарахувань та розмір заборгованості протягом спірного періоду. Жодних скарг, повідомлень та інших звернень з приводу питань, пов`язаних із порядком нарахувань за комунальні послуги, відповідач не направляв, правомірність нарахувань під сумнів не ставив.

Обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Вартість наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії складається з: нарахування за спожиту теплову енергію на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого в квартирі (у разі відсутності індивідуального засобу обліку - на підставі показників будинкового засобу обліку); донарахування до мінімального споживання теплової енергії (при наявності індивідуального засобу обліку теплової енергії, встановленого у квартирі); постачання теплової енергії на загально будинкові потреби. Вартість наданих послуг з гарячого водопостачання складається з: нарахування за спожиту гарячу воду на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого в квартирі, а за його відсутності - по нормі споживання чи на підставі показників будинкового засобу обліку; функціонування системи гарячого водопостачання будинку.

Також позивач частково погодився із застосуванням наслідків спливу позовної давності з огляду на те, що згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказав, що з

12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби, тому заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності слід застосовувати лише до частини заявлених вимог, а саме щодо періоду з січня 2016 року по 11 березня 2017 року. У зв`язку з чим, позивач вказує, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з 12 березня

2017 року по 30 квітня 2024 року за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії у розмірі - 43 273,89 грн, за послуги з постачання гарячої води у розмірі - 8 544,14 грн, а також інфляційна складова боргу у розмірі 7 965,02 грн та 3 % річних у розмірі 2 000,35 грн. Таким чином, сума, що підлягає стягненню з відповідачів, складає 61 783,40 грн.

Позов підтримали та просили задовольнити.

02 вересня 2024 року (вхід. № 47737) до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В.В., про стягнення судових витрат, у якій представник просив, у випадку відмови у позові, стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 600,00 грн.

26 лютого 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кобилецький В.В., повторно особисто ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить розписка, що міститься в матеріалах справи.

03 березня 2025 року (вхід. № 11922) до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кобилецького В.В., у якій представник зазначив, що відповідач заперечує проти позову та 28 червня 2024 року подав відзив на позовну заяву, в якому вказує про нарахування позивачем плати за опалення та гарячу воду не за лічильниками тепла та води, а відповідно до якихось інших критеріїв, про які позивач в своєму позові не вказує. Також відповідач заявив про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача.

Позивач посилається на врахування у квитанціях на оплату теплової енергії витрат цієї енергії на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкової системи гарячого водопостачання, які за умови наявності циркуляції складають 20 %, а при непрацюючій циркуляції - 10 %. Перевірити фактичну наявність циркуляції чи її відсутність відповідач не може. Факт такої циркуляції чи її відсутності належними доказами не підтверджений. Який процент і за який період був застосований позивачем - невідомо. Так само і мінімальні норми споживання теплової енергії та загально будинкові витрати теплової енергії позивачем належними та допустимими доказами не підтверджені, що унеможливлює їх перевірку відповідачем.

Також відповідач вказує, що зміна розміру заборгованості, з урахування наслідків спливу строку позовної давності, свідчить про зміну (роз`яснення) підстав позову та зміну (зменшення) предмету позову, що є неможливим в силу статті 49 ЦПК України. Не дивлячись на фактичне зменшення розміру позовних вимог (надання нового зменшеного розрахунку), позивач в прохальній частині відповіді на відзив просить задовольнити позов повністю, тобто з початковими позовними вимогами, що є взаємовиключними обставинами. Таким чином, позовні вимоги у цій справі є явно необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами, що позбавляє відповідача обґрунтовано заперечувати проти них.

05 березня 2025 року (вхід. № 12597) ТОВ «Євро-Реконструкція» подало до суду письмові пояснення по справі, у яких позивач вказав, що враховуючи принципи верховенства права та змагальності сторін, стандарту доказування «більшої вірогідності», стороні відповідача для спростування наявних розрахунків заборгованості позивача необхідно було надати свою версію розрахунку (контррозрахунок), або свою версію, наприклад, які тарифи мали б застосовуватись тощо. І тільки в такому разі розрахунки заборгованості позивача можуть вважатися такими, які ставляться під сумнів, адже спростуванням є: контррозрахунок заборгованості; або належні, допустимі та достатні докази, які спростовують розрахунок повністю або частково. Натомість, спростуванням розміру заборгованості точно не є його звичайне заперечення, яке не ґрунтується на доказах, а базується на нічим не підтверджених суб`єктивних міркуваннях.

Всі чинники, якими користувався позивач при визначенні щомісячної суми коштів до сплати за комунальні послуги, є у вільному доступі для відповідача: нормативно-правові акти, формули розрахунків, кількість зареєстрованих/проживаючих осіб у квартирі, розмір встановлених тарифів, розмір встановленої норми споживання, показники засобів обліку, кількість спожитої послуги тощо. Деталізовані відомості про порядок нарахування коштів містяться, зокрема, в рахунках на оплату (квитанціях), що направлялись на адресу споживання комунальних послуг відповідача.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, а також Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який набув чинності

з 10 грудня 2017 року.

Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

Відповідно до статті 19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, зараз і надалі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 грудня 2015 року, індексний номер № 48816205, встановлено, що квартира за адресою:

АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Отже, відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином, в розумінні Закону України «Про житлово - комунальні послуги» є споживачем комунальних послуг, які надаються позивачем.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 3 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV).

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

За приписами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 26 квітня

2004 року № 1875-ІV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до статті 19 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, зараз і надалі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із частинами першою, третьою, четвертою статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої поди, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем таких послуг.

Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проєкту договору однією із сторін.

Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені також у частині перші статті 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року

№ 2189-VIII. Так надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті

13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (частина третя статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Судом встановлено, що 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивачем опубліковано повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)).

Також 13 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» опубліковані типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що 13 жовтня 2016 року між ТОВ «Євро-Реконструкція» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до умов якого виконавець зобов`язувався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (пункт 1 договору).

Пунктом 9 договору сторони передбачили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У пункті 4 договору сторони зазначили характеристики квартирних засобів обліку води і теплової енергії: 1) ГВП (постачання гарячої води) заводський номер № 14144467, розташований в коридорі, дата повірки - березень 2015 року з міжповірочним інтервалом - 4 роки; 2) ЦО (централізоване опалення) № 1467836, розташований у коридорі, дата повірки - березень 2015 року з міжповірочним інтервалом у 4 роки. Відомостей про початкові показники вказаних приладів обліку не зазначено.

Отже, відповідач був споживачем послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, які надавалися позивачем, на підставі укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому останній несе зобов`язання з оплати послуг у повному обсязі.

Суд враховує, що відповідач не надав суду доказів того, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою надавала інша юридична особа, або що такі послуги не надавалися взагалі як до будинку АДРЕСА_1 , так і безпосередньо до квартири № 160 .

При цьому, відповідач не звертався до ТОВ «Євро-Реконструкція», як до надавача комунальних послуг, із заявами (повідомленнями) про не проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , про бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період) тощо.

Також з матеріалів справи вбачається, що протягом спірного періоду відповідач, споживаючи комунальні послуги, не надсилав позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених пунктом

37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пунктом 56 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, та статтею 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачеві житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Аналогічні висновки були зроблені у постановах Верховного Суду у справах від 29 листопада 2019 року № 645/5401/17 та від 31 жовтня 2019 року № 465/5138/15-ц. Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Суд також враховує, що розрахунок спожитої теплової енергії здійснюється на підставі норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КМТ 204 Україна 244-94); Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і відведення затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами. При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Частина друга статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачає, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами рухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами.

Розділом IV затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, передбачений порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, а саме: 12. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів житлових/нежитлових приміщень.

Відповідно власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Тобто, усі співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні проводити оплату за опалення місць загального користування, пропорційно своїй частці спільного майна у будинку.

Розділом V Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, визначені вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку та визначення максимальної частки споживання теплової енергії в опалювальному приміщенні без приладу обліку.

Отже, вартість наданих споживачам послуг з постачання теплової енергії складається: нарахування за спожиту теплову енергію на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі (в разі відсутності індивідуального засобу обліку, по показниках будинкового засобу обліку пропорційно до опалювальної площі споживача); донарахування до мінімального споживання теплової енергії (в разі проведення нарахування за спожиту теплову енергію на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі); постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби; функціонування системи опалення.

Вартість наданих споживачам послуг з гарячого водопостачання складається: нарахування за спожиту гарячу воду на підставі показників індивідуального засобу обліку, встановленого у квартирі (у разі відсутності індивідуального засобу обліку по нормі споживання на кількість проживаючих осіб чи по показниках будинкового засобу обліку відповідно до кількості проживаючих осіб); функціонування системи гарячого водопостачання будинку.

Відповідно до вимог Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 (зі змінами), комерційний облік послуги ведеться вузлом комерційного обліку, що забезпечує загальний облік споживання послуги у будівлі з урахуванням показань вузлів розподільного обліку гарячої води споживачів. У разі ненадання у визначений договором строк споживачем(ами) виконавцю показань індивідуального(их) вузла(ів) розподільного обліку гарячої води, виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким(ими) споживачем(ами) послуги за попередні 12 місяців. У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів послуги, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку таким(и) споживачем(ами) виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним(н), а також з усіма споживачами будинку відповідно до Методики розподілу.

Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої гарячої води окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.

Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіонбуду від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358), у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями вузла комерційного обліку (загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку) та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.

Інформація про показання індивідуальних вузлів розподільного обліку, отримана виконавцем від споживача або знята під час контрольного огляду, вноситься до автоматизованої системи розрахунків, яка забезпечує розподіл загальних обсягів споживання теплової енергії між співвласниками будинку (з урахуванням загального обсягу споживання, визначеного за показаннями будинкового вузла комерційного обліку), згідно вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та території України від 22 листопада 2018 року № 315 (в редакції наказу від 28 грудня 2021 року № 358).

Згідно пункту 2 розділу VI Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, у кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалюваних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалювальним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії до мінімального середнього питомого споживання теплової енергії на опалення будівлі.

Показання індивідуальних вузлів розподільного обліку зазначаються у рахунку на оплату наданих послуг, який кожен споживач отримує від виконавця індивідуально.

Крім цього, по особових рахунках споживачів також нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ).

Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315, в кожному розрахунковому періоді визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води (у будинку або поза його межами) та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії використаної на приготування гарячої води: за умови наявності циркуляції - 20 % ; при непрацюючій циркуляції

- 10 %.

Відповідно, усі споживачі, в тому числі і ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу.

За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку.

Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування; внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно. При цьому при поділі не враховується фактичне споживання гарячої води в одиницях виміру (куб приміщенні споживача).

Основою для розрахунку є звіти з показаннями приладів будинкового засобу обліку теплової енергії.

Таким чином, показники будинкового засобу обліку теплової енергії та засобів вимірювальної техніки питної води, встановлені перед водопідігрівачами, в опалювальні періоди розподіляються окремо на спожиті послуги по опаленню будинку та на спожиті послуги з гарячого водопостачання, а не в опалювальний період - визначають кількість споживання гарячої води та функціонування системи.

Показники будинкового засобу обліку теплової енергії (опалення) розподіляються між користувачами приміщень пропорційно до площі займаних споживачами приміщень, а показники гарячої води по переданих споживачами будинку показниках індивідуальних засобів обліку чи по нормі споживання на кількість проживаючих осіб.

Частиною першою статті 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач ОСОБА_1 як споживач послуг, з жовтня 2016 року своєчасно не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з квітня 2018 року - за послуги з постачання гарячої води.

Згідно уточненого розрахунку суми боргу, наданого ТОВ «Євро-Реконструкція» станом на

30 квітня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 57 218,60 грн, з яких: 48 674,46 грн - сума боргу за спожиті послуги з централізованого опалення, 8 544,14 грн - сума боргу за спожиті послуги з постачання гарячої води.

При цьому, за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2024 року, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності, розмір заборгованості відповідача складає 52 268,03 грн, з яких: 43 273,89 грн - сума боргу за спожиті послуги з централізованого опалення, 8 544,14 грн - сума боргу за спожиті послуги з постачання гарячої води.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 70-80 ЦПК України.

Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідачем не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги.

Також позивачем не надано інформації про щомісячні показники індивідуальних засобів обліку та передачу таких показників надавачові комунальних послуг.

З договору від 13 жовтня 2016 року також встановлено, що міжповірочний інтервал індивідуальних приладів обліку, встановлених у квартирі відповідача, складав 4 роки, остання дата повірки вказана - березень 2015 року. Відомостей про проходження повірки приладами обліку після завершення міжповірочного інтервалу відповідач не надає.

Власного розрахунку заборгованості відповідачем також не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості зі споживача комунальних послуг ОСОБА_1 щодо квартири АДРЕСА_1 .

Стосовно нарахування втрат від інфляції та 3 % річних на суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги суд зазначає таке.

Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Згідно аналізу практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо сплати комунальних послуг підлягають стягненню також інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Таким чином, враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.

Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (від 17 березня 2020 року № 530-ІХ) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та

3 % річних.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому

3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні статті 549 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.

Отже, положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявну заборгованість у відповідача ОСОБА_1 , позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених статтею

625 Цивільного кодексу України, тому слід стягнути з ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3 % річних.

Вирішуючи питання про розмір суми заборгованості, що підлягає стягненню за надані житлово-комунальні послуги, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності, а також заперечення позивача стосовно застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до положень статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від

22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі

№ 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений

12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року.

Окрім того, згідно пунктом 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті

106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє станом на дату ухвалення рішення.

Разом із тим, внесено зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня

2020 року № 338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Продовжено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30 квітня 2023 року. Також продовжено на всій території України карантин до 30 квітня 2023 року

Враховуючи вище викладене, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану.

Суд вважає, що з урахуванням продовження строку позовної давності, та того, що карантин був введений 12 березня 2020 року, строк позовної давності необхідно відраховувати саме з цієї дати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) міститься правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позивач довів наявність договірних зобов`язань відповідача по оплаті наданих позивачем комунальних послуг, відповідно до умов договору приєднання та за встановленими тарифами. Відповідач послуги отримав і не оплатив їх у повному розмірі, має заборгованість в оплаті.

Відповідач не довів наявності підстав для звільнення від обов`язку сплатити за надані комунальні послуги, чи для зменшення їх вартості, чи факту ненадання таких послуг, чи факту більшої оплати вказаних комунальних послуг, і не оспорив розміру наявної заборгованості. Тому суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати від відповідача - споживача послуг - їх оплати у повному обсязі за встановленими тарифами і розцінками, а відповідач, як сторона, що послуги отримала, але не виконала свої зобов`язання, допустив прострочення в оплаті, - зобов`язаний сплатити позивачу за надані ним послуги, що є підставою для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 01 квітня 2018 року по 30 квітня 2024 року та централізованого опалення за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2024 року розмірі

52 268,03 грн.

Враховуючи, викладене вище, а також те, що відповідачем ОСОБА_1 порушено умови та строки виконання основного зобов`язання за договірними правовідносинами, вимога позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції у розмірі 7 965,02 грн, а також 3 % річних у розмірі

2 000,35 грн, що обраховані від простроченої суми заборгованості, підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує, що нарахування збитків від інфляції та 3 % річних здійснено до

23 лютого 2022 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 13 травня 2024 року № про оплату судового збору на суму 3 028,00 грн.

Згідно із статтею 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 3 028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 526, 610 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, Законом України «Про судовий збір», статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 12 березня 2017 року по 30 квітня 2024 року у розмірі 43 273,89 грн та постачання гарячої води за період з 01 квітня 2018 року по 30 квітня 2024 року у розмірі 8 544,14 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 7 965,02 грн, 3 % річних у розмірі 2 000,35 грн, що разом становить

61 783,40 грн (шістдесят одну тисячу сімсот вісімдесят три гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Гната Хоткевича,

20, м. Київ, 02094.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_5 .

Повне рішення суду складене 11 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова