КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6763/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Шляхово-Експлуатаційне управління ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва» про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07.03.2024 року визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850 грн ОСОБА_2 , який є посадовою особою - в.о. інжеренера КП «ШЕУ Святошинського району м. Києва. Відповідно до оскражуваної постанови ОСОБА_2 визнав себе винним у тому, що буду в.о. головного інженера «ШЕУ «Святошинського району м. Києва і відповідальною за експлуатаційний стан вул. Міська в м. Києві особою, допустив порушення правил норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, не вжив відповідних заходів на усунення пошкодження дорожнього полотна (вибоїн, ям) в результаті чого автомобіль Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1 зазнав ушкоджень у вигляді пориву переднього лівого колеса, за що ОСОБА_3 був притягнутий до відповідальності за ч. 4 ст. 140 КупАП. Відповідно до звіту про визначення матеріального збитку від 04.032024року розмір заподіяного матеріального битку становить 6160, 00 грн. Відповідно до квитанції №582 від 12.02.2024 року та рахунку №582 вартість послуг по евакуації становить 1700, 00 грн. Відповідно до товарного чеку від 14.02.2024 року ФОП ОСОБА_4 , вартість рихтування диску та шиномонтажу становить 710 грн. Отже, просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 8570,00 грн. Окрім того, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн, оскільки був пошкоджений сімейний автомобіль внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 .. Пошкодження автомобіля призвели до додаткових незручностей для позивача у вигляді втрати часу 3 години. Необхідності змінювати заплановий графік, запізнення на ділову зустріч, нервування з приводу вказаного інциденту. Також просить стягнути судові витрати на правову допомогу в рамках адміністративного процесу у розмірі 5500,00 грн, в рамках цивільного процесу за підготовку та подачу позовної заяви в розмірі 3500,00 грн та 800, 00 грн накладних витрат.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 8570 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1212 грн та 9800 грн витрат на правову допомогу.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Зелінський С.А., який представляє інтереси Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що основним предметом діяльності ШЕУ Святошинського району є виконання необхідного комплексу робіт із утримання та ремонту шляхів та інших споруд на них Святошинського району м. Києва.

При цьому, у зв`язку з несприятливими погодними умовами неможливо було виконати ліквідацію ямковості по вулиці Міській, враховуючи технологічні умови.

Не були запрошені представники відповідача на огляд автомобіля позивача для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу.

Крім того, з приводу заявленої суми представник апелянта зазначав, що калькуляцією вартості відновлювального ремонту відповідно до Звіту від 04.03.2024 №0403 встановлено, що загальна вартість становить 6160,00 гривень. Відповідач вважає, що заявлена сума позивача не відповідає встановленій звітом сумі вартості відновлювального ремонту. Позивачем не доведено реальність та необхідність інших, не встановлених звітом, витрат, які позивач намагається стягнути з відповідача.

Щодо позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1212,00 гривень та правову допомогу адвоката - 9000,00 гривень, інші витрати пов`язані із розглядом справи - 800,00 гривень, представник апелянта обгрунтовував доводи апеляційної скарги тим, що позивач не надав суду першої інстанції розрахунків витрат, що підтверджують обсяг, наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Крім того, звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.10.2024 року зазначено: «щодо витрат на професійну правничу допомогу, то з матеріалів справи встановлено, що позивач скористався правою допомогою, що підтверджується: договором про надання правової допомоги №01/03 від 01.03.2024 року, додатком №2 від 01.03.2024 року, додатком №3 від 24.06.2024 року, рахунком фактури №СФ-000003 від 12.03.2024 року, рахунком-фактура №СФ-0000006 від 24.06.2024 року, приходним ордером на суму 3500, 00 грн, актом наданих послуг від 12.03.2023 року, відповідно для кого вартість послуг в суді апеляційної інстанції становить 5500, 00 грн, актом наданих послуг від 26.06.2024 року, квитанцією №0.0..1 на суму 5500, 00 грн, приходним ордером на суму 800, 00 грн».

Однак, при винесенні рішення судом першої інстанції, позивач не міг понести витрати за послуги в суді апеляційної інстанції. Враховуючи вищевикладене, судом не досліджено всіх обставин справи, та присуджено суму стягнення витрат на правову допомогу.

Щодо позовної вимоги щодо стягнення на користь позивача 5000,00 гривень моральної шкоди, представник апелянта вказував на те, що позивачем не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди, не вказано яких саме фізичних чи моральних страждань він зазнав та не надано відповідних доказів.

Оцінка розміру відшкодування моральної шкоди не може слугувати підставою для задоволення даного позову. Так, позов не містить обґрунтувань, жодних підтверджень таких страждань та з чого позивач виходив, оцінюючи заподіяну йому шкоду. Позаяк лише констатація завдання душевних страждань не є достатнім для стягнення моральної шкоди. Позивачем не наведено в чому полягали моральні страждання та переживання, а також чим підтверджуються такі переживання, страждання.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовну вимогу стосовно відшкодування майнової шкоди завданої позивачу, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач на спільному автомобілі з дружиною ОСОБА_5 12.02.2024 року зазнав ушкоджень, в результаті чого поніс матеріальні збитки. Уникнути ушкоджень не було об`єктивної можливості, оскільки ця ділянка дороги перебувала у незадовільному стані, глибокі вибоїни не були огороджені чи відповідним чином позначені, тож позивач пошкодив ліве переднє колесо. Для транспортування автомобіля до місця ремонту ОСОБА_1 змушений був винайняти евакуатор, оскільки на місці власними силами відремонтувати колесо не було можливості. Загальний розмір матеріальних збитків складає суму у розмірі 8570, 00 грн, з яких послуги евакуатора 1700, 00грн, послуги з рихтування та шиномонтажу покришки в розмірі 710, 00 грн та вартість відновлювального ремонту в розмірі 6160, 00 грн. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ці витрати є документально підтвердженими, та обґрунтованими, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незабезпечення відповідачем безпеки дорожнього руху. Тому суд вважав, що матеріальні збитки є доведеними позивачем, як і доведений факт їх настання, причино-наслідковий зв`язок між бездіяльністю працівника відповідача, та збитками. Також матеріалами справи доведена вина особи, яка відповідальна за експлуатаційне утримання автошляху.

Задовольняючи позовну вимогу щодо відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач зазнав ушкоджень автомобіля, тому сам по собі факт вказаних ушкоджень, спричиняє нервові переживання і стрес, тим більше, коли ушкодження спричинено незадовільним станом дорожнього покриття. Емоційне переживання має місце також у випадку пошкодження особистого майна - автомобіля. Між тим, позивач був змушений в судовому порядку доводити свою правоту та вимагати відшкодування матеріальної шкоди. У сукупності всі ці обставини та подія, вказують на те, що ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності, справедливості та добросовісності, враховував ступінь і глибину моральних страждань, тривалість вирішення ситуації з ушкодженнями та ремонтом, характер змін в житті та необхідності докладання додаткових зусиль, та вважав справедливим і обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 5000, 00 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Вирішуючи питання витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції враховуючи складність справи та виконані роботи адвокатом, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі по 9800, 00 грн на користь позивача.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 12.02.2024 року о 10 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Міська, в.о. головного інженера КП «ШЕУ» Святошинського району м. Києва ОСОБА_2 , будучи особою відповідальною за експлуатаційний стан вулиці Міської, допустив порушення правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме не вжив своєчасних заходів щодо ліквідації вибоїн : 1-а 1,93х0,40х0,07, 2-га 0,75х0,30х0,05 та не вжив заходів щодо встановлення тимчасових дорожніх знаків, що інформують водіїв про небезпеку, що призвело до пошкодження автомобіля Nissan Leaf, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.5.2.1, п.5.1.10 ДСТУ 3587:2022 та п. 1.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.140 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07.03.2024 року у справі №759/4103/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУПАП і призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 805, 00 грн. (а.с. 40а).

Причиною ДТП є незадовільний стан дорожнього покриття, зокрема, наявність глибоких вибоїн, ям та пошкоджень дорожнього полотна, внаслідок чого ліве переднє колесо позивача було пошкоджено, тобто відбувся порив та пошкодження шини.

Після зупинки ОСОБА_1 , не маючи можливості далі рухатись, змушенаий був викликати евакуатор.

Згідно квитанцій №582 від 12.02.2024 року та рахунку №582 вартість послуг евакуації автомобіля від місця ушкодження до місця технічного обслуговування в м. Буча, де фактично проживає позивач склала 1700,00 грн. (а.с. 43,44).

Відповідно до товарного чеку віл 14.02.2024 року ФОП ОСОБА_4 вартість рихтування диску та заміна покришки становить 710,00 грн. (а.с.45).

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитк від 04.03.2024 року розмір заподіяного матеріального збитку становить 6160, 00 грн. (а.с.18-40).

Загальна сума матеріальних збитків ОСОБА_1 складає 8570, 00 грн.

Актом обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 12.02.2024 року встановлено, вказана ділянка не відповідає вимогам ДСТУ 3587-22 в частині гриничних ромірів вибоїн (а.с. 42).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2018 року у справі № 902/320/17 вказав, що протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів.

Згідно із ч.3 ст 14, ч.1 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги» органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, належать, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення відповідно до державних будівельних норм і стандартів, а також переліків об`єктів та обсягів бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування, затверджених Кабінетом Міністрів України; розроблення та участь у реалізації заходів з безпеки дорожнього руху (ст. 11 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Тлумачення норм Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільні дороги», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (із змінами та доповненнями) дозволяє дійти висновку, що у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 904/5489/18.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 127/18036/15-ц (провадження № 61-44376сво18), згідно якої, у силу закону у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної останньому матеріальної шкоди у розмірі 8570 грн, оскільки дорога, на якій сталась ДТП (автомобіль позивача зазначав технічних ушкоджень внаслідок незадовільної якості дорожнього полотна, потративши у яму), перебувала на балансі Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва», який є належним суб`єктом компенсації витрат власнику транспортного засобу, пошкодженого, внаслідок незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг.

Судом встановлено факт пошкодження належного позивачу автомобіля внаслідок ДТП, яке сталося 12.02.2024 року з вини відповідача, що саме по собі не може не завдати моральної шкоди, оскільки спонукає потерпілу сторону до прикладання додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права та налагодження звичного способу життя, а тому така шкода має бути відшкодована у відповідності до положень ст. ст. 16, 23 ЦК України.

Врахувавши глибину душевних страждань позивача та те що майнова шкода доведена суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення 5000 гривень моральної шкоди, що є співмірним з обсягом моральних страждань, які були завдані позивачу бездіяльністю відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з несприятливими погодними умовами неможливо було виконати ліквідацію ямковості по вул. Міській, враховуючи технологічні умови, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки внаслідок бездіяльності відповідача припинення (обмеження) дорожнього руху не відбулося та будь-яких попереджувальних дорожніх знаків встановлено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що представники відповідача не були запрошені на огляд автомобіля позивача для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, що є порушенням п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, та в свою чергу позбавило можливості відповідача провести самостійну оцінку завданої шкоди, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачем не надано належних доказів на спростування вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача. Водночас відповідач не був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи у справі на спростування наданих позивачем доказів щодо визначення розміру завданої шкоди.

Разом з тим, відповідно до п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Отже, виклик представника відповідача як заінтересованої особи для технічного огляду пошкодженого в ДТП транспортного засобу не був обов'язковим і не входив до обов'язків експерта, а лише у разі потреби міг здійснюватися замовником експертизи.

Неповідомлення позивачем відповідача про дату, місце та час проведення експертом огляду колісного транспортного засобу не може бути підставою для визнання висновку експерта неналежним доказом вартості відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП з вини відповідача транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача станом на 12.02.2024 року цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу не була застрахована, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі обставини не є предметом розгляду даної справи.

Між тим, у силу закону у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами. Зазначене відповідає висновкам у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 686/24456/20.

Апелянт під час розгляду справи у суді першої інстанції жодним чином не спростовував як наявність пошкоджень дорожнього покриття, наявність у відповідача обов`язку з утримання дорожнього покриття у належному стані, відсутність відповідних огороджень пошкодженого дорожнього покриття, так і наявність шкоди, завданої внаслідок неналежного стану дороги.

Що стосується задоволення вимог позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9800 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Звертаючись з позовною заявою представник позивача в обгрунтування заявленого розміру витрат на правову допомогу у розмірі 9800 грн, посилався на те, що з метою захист своїх прав, потерпілий (позивач) вимушений був звернутися до адвоката задля отримання професійної правової допомоги. Розмір витрат, яку поніс позивач пов`язаних з необхідністю відновлення своїх прав, а саме: зусилля направлені на отримання відшкодування на відновлення збитків у вигляді оплати адвокатських послуг через необхідність подавати апеляційну скаргу в рамках адміністративного процесу становить 5500 грн, в рамках цивільного процесу - 3500 грн за підготовку та подачу позовної заяви, 800 грн - накладних витрат.

Встановлено, що 01 березня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Горо Лігал» та ОСОБА_1 укладеного договір № 01/03 про надання правової допомоги (адвокатських послуг).

Відповідно до п. 4.1 Договору гонорар адвоката визначається виходячи з домовленості між сторонами.

Відповідно до Додатку № 2 від 12.03.2024 року до Договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг) сторони погодили, що загальна вартість правової допомоги (адвокатських послуг) під час захисту Клієнта в суді апеляційної інстанції по справі № 759/4103/24 становить 5500 грн, без ПДВ.

Відповідно до Додатку № 3 від 24.06.2024 року до Договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг) сторони погодили, що загальна вартість правової допомоги (адвокатських послуг) по підготовці та поданню позовної заяви 3500 грн.

Позивачем також надано суду рахунок фактури №СФ-000003 від 12.03.2024 року на суму 5500 грн, рахунок-фактури №СФ-0000006 від 24.06.2024 року на суму 3500 грн.

Відповідно до акту наданих послуг від 12 березня 2024 року сторони підтвердили, що надані адвокатські послуги повністю відповідають завданню Клієнта № 2 від 12 березня 2024 року, вартість правової допомоги (адвокатських послуг) під час захисту Клієнта в суді апеляційної інстанції по справі № 759/4103/24 становить 5500 грн, без ПДВ.

Відповідно до акту наданих послуг від 26 червня 2024 року сторони підтвердили, що надані адвокатські послуги повністю відповідають завданню Клієнта № 3 від 24 червня 2024 року.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилався на неспівмірність заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, з огляду зокрема на те, що справа є незначної складності.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в пункті 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що витрати на правову допомогу в рамках розгляду адміністративної справи не можна відносити до витрат на правову допомогу у цивільній справі, як і не можна відносити накладні витрати.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9800 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне зменшити їх розмір з 9800 грн до 3500 грн.

З урахуванням викладеного, апеляційним суд приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині стягнення витрат на правову допомогу не в повній мірі відповідають вимогам закону, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним порушенням норм процесуального права, і підлягає зміні відповідно до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району м. Києва» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2024 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, шляхом зменшення суми витрат на правову допомогу з 9800 грн до 3500 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «07» квітня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді А.М. Стрижеус

О.Ф. Мазурик