Провадження № 2/161/715/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лук`янчук О.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог вказує, що ОСОБА_1 познайомилась з відповідачем у 2011 році. З 2016 року вони почали проживати разом. На той час ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , однак фактично їх шлюбні відносини були припиненні. Спочатку вони проживали в АДРЕСА_1 , а у подальшому в листопаді 2016 року спільно орендували будинок в АДРЕСА_2 , де проживали до грудня 2017 року. З грудня 2017 року сторони почали проживати у житловому будинку в АДРЕСА_3 , продовжуючи будівництво у ньому.

З 16.08.2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який було розірвано згідно рішення суду від 01.07.2024 року. За період перебування у шлюбі ними набуто автомобіль Кіа Sorento, 2008 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ) та незавершений будівництвом будинок за адресою АДРЕСА_3 . Транспортний засіб набуто у власність 07.07.2021 року. Будівництво житлового будинку було розпочато відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (у період з 1994 року по 26.04.2018 року). За договором про поділ спільного майна подружжя від 12.03.2018 року, який був укладений між ОСОБА_3 та колишньою дружиною, будинок перейшов у власність відповідача (ступінь готовності об`єкту на час укладення договору становив 52,15%).

09.08.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. ОСОБА_3 заперечуючи проти вказаних вимог вказав про те, що не визнає факт початку спільного проживання одразу ж після розірвання ним попереднього шлюбу. Крім того, зазначає, що в період з 19.03.2018 року по липень 2019 року самостійно виконав частину будівельних робіт.

З огляду на вказане, позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 26.04.2018 року (дата розірвання попереднього шлюбу відповідача) по 16.08.2019 року (день реєстрації шлюбу між сторонами), оскільки встановлення вказаних обставин впливає на статус майна набутого у відповідний період.

Ухвалою суду від 02.10.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

На стадії підготовчого розгляду справи представником позивача подано клопотання про об`єднання розглядуваної справи зі справою №161/15187/24, що перебуває в провадженні судді Ковтуненка В.В., в одне провадження, оскільки вказані справи пов`язані між собою, їх спільний розгляд є доцільним для їх об`єктивного вирішення.

Ухвалою суду від 31.10.2025 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу було передано судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Ковтуненку В.В. для вирішення питання про об`єднання зі справою 161/15187/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Ухвалою судді Ковтуненка В.В. від 14.11.2024 року (а.с.46) у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

06.12.2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача в якому останній заперечує проти задоволення позову. Вказує, що з 12.11.1994 року по 26.04.2018 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Враховуючи правову позицію Верховного Суду у справі № 369/3338/17 від 10.09.2020 року перебування чоловіка і жінки у зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою особою. Відтак, посилання сторони позивача на обставини спільного проживання сторін з 2016 року по 27.04.2018 року не можуть бути предметом дослідження та доказування у даній справі.

Відповідач заперечує ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету. Вказує, що спільне проживання в період до укладення шлюбу мало тимчасовий характер, факт спільного відпочинку не може свідчити про те, що між сторонами склались усталенні відносини, як між подружжям. Позивач багато років працювала на посаді бухгалтера на підприємстві, співзасновником якого був відповідач, тому вони за таких обставин проводили багато часу разом. Крім того, діти сторін товаришували, разом навчались, що зумовлювало часте спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Належних та достатніх доказів на підтвердження вимог стороною позивача не надано.

Крім того, позов не підлягає до задоволення по причинні того, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки заявлена вимога не призведе до відновлення прав позивача, а потребуватиме нового звернення до суду з реальним відновленням порушених прав (факт спільного поживання має бути встановлений в межах розгляду справи про поділ майна подружжя).

16.01.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує доводи сторони відповідача, зазначає, що відповідач, окрім іншого, 04.05.2018 року був зареєстрований за місцем проживання позивача, що також є доказом спільного проживання сторін у цей період. Розгляд справ в окремих провадженнях не суперечить чинному законодавству та не може вважатись неефективним способом захисту.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 16.08.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2024 року, що набрало законної сили (а.с.6, відомості про розірвання шлюбу встановлено згідно даних АСДС). Спільних дітей не мають.

09.08.2024 року позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Ухвалою суду від 13.08.2024 року вказаний позов було прийнято до розгляду (справа № 161/15187/24).

Предметом розглядуваної справи є встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 26.04.2018 року по 16.08.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 в період з 12.11.1994 року по 26.04.2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.7-8), від вказаного шлюбу має двох дітей.

Згідно частин 2, 4 статті 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню, це: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 р. №5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Верховний Суд у своїй постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17 зазначив, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

У листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

За заявою сторони позивача судом було допитано ряд свідків.

Свідок ОСОБА_6 (дружина рідного дядька позивача) зазначила, що сторони почали проживати разом з 2016 року (орендували будинок в м. Ківерці, в який вона з чоловіком приходила за їх запрошенням, зокрема на свята), з 2017 року почали будувати житловий будинок, про аспект документального оформлення нерухомості їй не відомо. З 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали проживати у вказаному будинку з донькою позивача ОСОБА_7 та сином відповідача ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_9 (сусідка сторін в с. Зміїнець, кума позивача) вказала суду, що знає сторін з 2017 року, в період будівництва їх будинку та в подальшому сприймала їх як пару.

Свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що з 2016 року сторони почали проживати разом у м. Ківерці, де винаймали будинок (святкували свята, доглядали на городом, мали собак). З березня 2017 року почали будівництво житлового будинку у с. Зміїнець. В подальшому вони туди переїхати та проживали там.

Свідок ОСОБА_11 зазначив, що в 2017 року сторони розпочали будівництво будинку, він сприймав їх як сім`ю.

Свідок ОСОБА_12 (донька позивача) повідомила суду, що познайомилась з відповідачем коли їй було приблизно 12 років, вони разом відпочивали, а також вона була знайома з сином ОСОБА_3 . Девідом. В 2016 році вони орендували будинок в м. Ківерці, разом облаштовували побут. В 2017 році вони розповіли їй про плани будівництва житлового будинку у с. Зміїнець, згодом вони туди переїхали. З кінця 2018 року вона почала проживати з ними разом із сином відповідача Девідом (їздили на відпочинок, мали спільний побут). Про сторону документального оформлення прав на нерухомість їй не відомо.

З матеріалі справи вбачається, що на підтвердження заявлених вимог позивачем також долучено ряд фотознімків (а.с. 8-19).

Суд вбачає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

В силу положень статті 74 СК України перебування чоловіка і жінки у зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою особою (постанова Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 369/3338/17 (провадження № 61-15677св19).

Відтак, долучені до матеріалів справи докази (а.с.8-12, фото датовані до 26.04.2018 року), а також свідчення свідків, які стосуються періоду до 26.04.2018 року (дата розірвання шлюбу між відповідачем та колишньою дружиною ОСОБА_5 ) не можуть бути предметом дослідження у розглядуваній справі та взяті до уваги судом як належні докази позовних вимог.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Водночас Верховний Суд зазначив, що показання свідків та спільні фотографії, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання позивачем на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18).

У зв`язку з встановленим фактом перебування на розгляді суду справи щодо поділу майна між сторонами, суд також вбачає за необхідне зазначити, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15-ц.

У розглядуваному випадку суд вбачає за необхідне констатувати, що саме по собі встановлення заявленого юридичного факту не розв`язуватиме спору, а може бути лише похідною вимогою та підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності на майно в межах справи про поділ майна між сторонами.

Верховний Суд вже неодноразово наголошував на тому, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. висновки у пунктах 72. - 76. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з підстав неефективно обраного способу захисту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74 СК України, ст.ст.4, 12, 81, 141, 258, 263, 354 ЦПК України, суд, -,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк