Ухвала

(про залишення позовної заяви без руху)

Справа № 568/538/25

Провадження № 2-о/568/40/25

11 квітня 2025 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Троцюк В.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки та піклування Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. В обґрунтування вимог, вказує, що племінник його баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства ІІ групи внаслідок психічного захворювання. Заявник вказує, що проживає разом з ОСОБА_3 та здійснює його догляд, оскільки особи, які б могли здійснювати такий догляд відсутні. Його батько ОСОБА_2 та матір ОСОБА_4 є пенсіонерами за віком, не можуть бути опікунами, оскільки самі потребують допомоги. За таких обставин, просить визнати ОСОБА_3 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном. Також просить суд витребувати з КНП «Радивилівська міська лікарня» медичну документацію щодо стану здоров`я ОСОБА_5 , оскільки така належить до конфіденційної інформації та може бути витребувана в судовому порядку. Також, оскільки у заявника відсутні документи, які підтверджують родинні зв`язки з ОСОБА_3 , просить витребувати з Радивилівського відділу ДРАЦС у Дубенському районі Рівненської області витяги з Державних реєстрів актів цивільного стану щодо актового запису про смерть ОСОБА_6 , актового запису про народження ОСОБА_6 , актового запису про шлюб ОСОБА_6 , укладений з ОСОБА_7 та актового запису про народження ОСОБА_8 .

Ознайомившись зі змістом позовних вимог та проаналізувавши матеріали, додані до позову, судом встановлено наступне.

За приписами п.3 ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку окремого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заява про визнання особи недієздатною повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст.ст.175, 177 ЦПК України, так і спеціальним, які містяться у ст.297 ЦПК України.

Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом (ч. 3 ст. 296 ЦПК України).

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду № 5-рп/99 від 03 червня 1999 року зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Статтею 2 Сімейного кодексу України, визначено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням.

Сімейний кодекс України та Цивільний кодекс України не визначають поняття близькі родичі та переліку таких осіб.

Згідно частини 1 статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

У подібних правовідносинах, які виникають між опікуном та підопічним, в тому числі який визнаний судом недієздатним, віднесено до близьких родичів лише батьків, дітей, братів, сестер, що вбачається з положень ч. 1 ст. 68 ЦК України, згідно якої опікун, його дружина, чоловік та близькі родичі (батьки, діти, брати, сестри) не можуть укладати з підопічним договорів, крім передання майна підопічному у власність за договором дарування або у безоплатне користування за договором позички.

Конституційний суд України у рішенні № 5рп/99 від 03 червня 1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вирішив, що близькими родичами є рідні брати, сестри, онуки, дід, баба, іншими родичами є неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші.

Комплексний аналіз чинного цивільного законодавства, яке регулює виниклі питання, дає можливість стверджувати, що племінник не віднесений законом саме до близьких родичів його дядька, при цьому частиною 4 статті 2 СК України прямо вказує, що даним кодексом не регулюються взаємовідносини, що склалися, зокрема, між племінником та його дядьком.

Із змісту заяви про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна вбачається, що особа, відносно якої ставиться питання про визнання її недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється двоюрідним братом батька заявника ОСОБА_2 , який залучений до участі у справі в якості заінтересованої особи. Отже, ОСОБА_3 являється двоюрідним дядьком ОСОБА_1 .

Аналізуючи вищезазначене, заявник ОСОБА_1 не є у розумінні Цивільного кодексу України і Сімейного кодексу України членом сім`ї чи близьким родичем особи, стосовно якої вирішується питання про визнання її недієздатною, а отже, не належить до осіб, визначених частиною 3 статтею 296 ЦПК України, які можуть бути заявниками у справі про визнання фізичної особи недієздатною.

Доводи заявника про те, що він проживає разом зі своїм дядьком за однією адресою, не свідчать про те, що він є членом сім`ї або близьким родичем ОСОБА_3 відносно якого ставиться питання про визнання його недієздатним, та що вони пов`язані спільним побутом.

В прохальній частині заяви заявник просить витребувати з Радивилівського відділу ДРАЦС у Дубенському районі Рівненської області: повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_6 , 31.10.1997 року; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений з ОСОБА_7 ; повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також заявником зазначено, що у випадку відсутності витребуваної інформації в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису, зобов`язати Радивилівський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненській області надати архівні довідки, що стосуються вказаної інформації.

Частиною 1 ст.84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас частиною 2 тієї ж норми процесуального права встановлено, що у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Заявляючи вказане клопотання заявником не обгрунтовано необхідність витребування вказаних доказів, не зазначено підстави, з яких випливає, що той доказ знаходиться саме у Радивилівському відділу ДРАЦС у Дубенському районі Рівненської області, а також не зазначено вжиті заявником заходи для отримання такого доказу самостійно або норми законодавства, що не надають заявнику право отримати такі докази самостійно.

За вказаних обставин, клопотання про витребування доказів, подане з порушенням ст.84 ЦПК України.

Також, згідно ч.3 ст.297 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Дана заява не містить відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; досягнення встановленого законом віку громадянином, відносно якого ставиться питання про визначення його недієздатним; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

В порушення зазначених вимог процесуального закону, заявник в обґрунтування своїх вимог не зазначив та не надав суду докази, що свідчать про наявність у ОСОБА_3 психічних захворювань, які діагностовано лікарями та існують станом на дату звернення до суду з даною заявою, а саме: виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідка про стан здоров`я, медичні карти особи, тощо.

Заявником долучено лише довідку члена колгоспу серія РОВ-К-82 №012738 від 25.08.1986 року про те що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, признаний інвалідом ІІ групи, причина інвалід дитинства. Інших доказів до заяви не долучено.

Крім того, у прохальній частині заяви заявником заявлено клопотання про витребування у КП «Радивилівська центральна міська лікарня» медичної документації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В обгрунтування поданого клопотання та неможливості самостійного отримання вказаних доказів, заявник посилається лише на ту обставину, що медична документація стосується стану здоров`я та належить до конфіденційного інформації.

Проте заявником, всупереч вимогам ст.84 ЦПК України , у заяві про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, безпосередньо в якій міститься клопотання про витребування доказів, не конкретизовано, який доказ слід витребувати (оскільки «медична документація» є абстрактним поняттям): особову справу, медичну картку, амбулаторну картку, медичну картку стаціонарного хворого тощо; не зазначено, які конкретно обставини може підтвердити чи спростувати означений доказ; підстави, з яких випливає, що той доказ знаходиться саме у КП «Радивилівська центральна міська лікарня», а також не зазначено вжиті заявником заходи для отримання такого доказу самостійно або норми законодавства, що не надають заявнику право отримати такі докази самостійно.

Відповідно до ст.41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину, такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Вимогами ст. 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Згідно з ч. 1ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права, слід виснувати, що чинним законодавством чітко передбачено, що призначення опікуна, у разі визнання судом особи недієздатною, є обов`язком суду, за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою.

Верховний Суд у постанові від 07.04.2022 по справі № 712/10043/20 вказав, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

За змістом ч.1 ст.60 ЦК України та ч.1 ст.300 ЦПК України призначення опікуна у випадку визнання фізичної особи недієздатною відбувається за поданням органу опіки та піклування, таке подання у матеріалах заяви відсутнє.

Таким чином заявнику необхідно: надати докази про його належність до осіб, які можуть бути заявниками у даній категорії справ, зокрема, що він є членом сім`ї чи близьким родичем особи, яку просить визнати недієздатною, надати докази, які підтверджують наявності у ОСОБА_3 психічних захворювань, які діагностовано лікарями та існують станом на дату звернення до суду з даною заявою, а саме: виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідки про стан здоров`я, медичні карти особи, виписки з історії хвороби, подання про призначення його опікуном над недієздатним та перелік документів, за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна.

Наведені недоліки заяви виключають можливість відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим, на підставі ст. 185 ЦПК України, її слід залишити без руху, як таку що подана без додержання вимог ст. 175 ЦПК України та надати заявнику строк для усунення недоліків.

З урахуванням наведеного заява підлягає залишенню без руху, з наданням строку протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для усунення вищезазначених недоліків.

Якщо заявник, відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.175 ЦПК України, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись ст.ст. 83, 175, 177, 185, 293, 294 ЦПК України, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа орган опіки та піклування Козинської сільської ради Дубенського району Рівненської області, ОСОБА_2 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна - залишити без руху.

Надати заявнику строк для виправлення вказаних у даній ухвалі недоліків заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Повідомити заявника, що способом усунення недоліків заяви є подання до суду доказів, що підтверджують обставини, на які покликається заявник, подання про призначення його опікуном над недієздатним та перелік документів, за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна.

Роз`яснити, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись неподаною та буде повернута заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на сторінці офіційного вебпорталу судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://rdv.rv.court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя В.О. Троцюк