ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року

м. Київ

справа № 643/10705/21

провадження № 61-10077св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача Литвиненко І. В.,

суддів: Грушицького А. І., Карпенко С. О., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - державний реєстратор Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Мальованого Ю. М., Яцини В. Б. у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - державний реєстратор Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович, про скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Постачальник послуг» (далі - КП «Постачальник послуг») Солоницівської селищної ради Луценка П. Г. про державну реєстрацію змін розділу (індексний номер 40461197) від 03 квітня 2018 року, яке стало підставою для реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно змін площі нежитлової будівлі літ «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , з загальної площі 53 кв. м на загальну площу 87,9 кв. м;

- зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснити, за власний рахунок, перебудову нежитлової будівлі літ «Б-1» на АДРЕСА_1 та привести у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва, а саме до технічних характеристик, що містяться у матеріалах інвентаризаційної справи № 71345 Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»).

В обґрунтування вимог вказувала, що під час проведення заходів самоврядного контролю у сфері благоустрою Інспекцією з благоустрою на підставі направлення для проведення перевірки благоустрою м. Харкова від 21 жовтня 2020 року № 64-Н здійснено перевірку благоустрою м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1. Під час перевірки встановлено, що об`єкт благоустрою являє собою фасад нежитлової будівлі літ «Б-1», розташованої за вказаною адресою на земельній ділянці з кадастровим номером :11:001:0038.

Актом перевірки благоустрою м. Харкова від 27 жовтня 2020 року № 64-А встановлено факт порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а саме: проведено роботи з реконструкції нежитлової будівлі літ «Б-1» на АДРЕСА_1 шляхом самочинного влаштування прибудови (орієнтовна площа прибудови 35 кв. м) з влаштуванням нових віконних отворів у ній. Також здійснено втручання в несуче-огороджувальні конструкції будівлі шляхом влаштування нових віконних отворів, вхідних дверей з тильної сторони фасаду та вхідних дверей на боковому фасаді будівлі замість раніше існуючого вікна за планом.

Внаслідок проведення самочинних будівельних робіт конфігурація будівлі не відповідає конфігурації поповерхового плану КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (справа № 71345). Зазначені роботи проведені без декларативно-дозвільних документів. Під час перевірки не представлено паспорт опорядження фасаду, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, що є порушенням закону та Правил благоустрою території м. Харкова.

Нежитлова будівля літ «Б-1» розташована на землі комунальної форми власності. Харківська міська рада та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 уклали договір оренди землі № 00739, який зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м. Харкові в Державному реєстрі земель 10 липня 2012 року, за яким ОСОБА_4 надано в оренду земельну ділянку площею 0,0113 га, кадастровий номер :11:001:0038 за вказаною адресою, строком до 01 липня 2018 року. Пунктом 7 договору оренди земельної ділянки встановлено обмеження, згідно яких будь-яке будівництво, реконструкції існуючої будівлі на наданій у користування земельній ділянці та зміна цільового використання цієї ділянки без відповідного дозволу не допускається; необхідно виконати ремонт покриття тротуарів на прилеглій території; земельна ділянка розташована в межах «червоних ліній» вул. Героїв Праці і в разі початку реконструкції вулиці повинна бути звільнена при першій вимозі міської ради без компенсації витрат. Пунктом 17 договору встановлено заборону самовільної забудови земельної ділянки.

Зазначила, що згідно з поповерхневим планом нежитлової будівлі літ «Б-1» станом на 2007 рік будівля має загальну площу 53 кв. м. Відповідно до наявної інформації в інвентаризаційній справі прибудова відсутня. В результаті самочинно проведеної реконструкції зазначеної нежитлової будівлі змінився зовнішній вигляд фасаду, конфігурація будівлі та її площа, отже відбулася зміна основних техніко-економічних показників.

Нежитлова будівля літ «Б-1» загальною площею 87,9 кв. м на АДРЕСА_1 належить на праві приватної часткової власності по 1/4 частині ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Вказала, що в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекцїї України, який містить інформацію з травня 2011 року, відсутня інформація за адресою: АДРЕСА_1 .

Будь-яких документів дозвільного характеру стосовно об`єкта будівництва за вказаною адресою до Інспекції не надходило.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценком П. Г. у порушення вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень прийнято рішення про реєстрацію змін до права власності та внесено відомості до реєстру (без відкриття розділу), індексний номер рішення 40461197, яке стало підставою для реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно змін площі нежитлової будівлі літ «Б-1»: загальна площа 53 кв. м змінено на загальну площу 87,9 кв. м. Державну реєстрацію змін до права власності проведено на підставі довідки від 29 березня 2018 року № 3576/-01, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональне Бюро Технічної інвентаризації», однак законом не передбачено такого правовстановлюючого документа як довідка, на підставі якої здійснювалась би державна реєстрація права власності та/або проводилася реєстрація змін до права власності. Для державної реєстрації права власності на новозбудований або реконструйований об`єкт до державного реєстратора надається документ, що підтверджує прийняття такого об`єкта до експлуатації.

Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко П. Г. не встановив належним чином відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, не перевірив документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Зокрема, під час проведення реєстраційних дій не перевірив відомості з Єдиного реєстру дозвільних документів, у зв`язку з чим не встановив відповідність відомостей на реконструйовану нежитлову будівлю літ «Б-1», не перевірив наявність декларацій прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Московський районний суд м. Харкова рішенням від 29 лютого 2024 року позов задовольнив.

Скасував рішення державного реєстратора КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценка П. Г. про державну реєстрацію змін розділу (індексний номер 40461197) від 03 квітня 2018 року, яке стало підставою для реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно змін площі нежитлової будівлі літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , з загальної площі 53 кв. м на загальну площу 87,9 кв. м.

Зобов`язав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснити за власний рахунок перебудову нежитлової будівлі літ. «Б-1» на АДРЕСА_1 та привести у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва, а саме: до технічних характеристик, що містяться у матеріалах інвентаризаційної справи № 71345 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко П. Г. не встановив належним чином відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, не перевірив документи на наявність підстав для зупинення заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Зокрема, не перевірив відомості Єдиного реєстру дозвільних документів, не перевірив наявність прийняття декларацій прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме нежитлової будівлі літ. «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі порушили пункти 1, 2 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та пункти 5.7.1.1, 6.3.1 Правил благоустрою території міста Харкова.

Врахувавши положення частини першої статті 376 ЦК України місцевий суд дійшов висновку, що будівництво прибудови, яке було здійснене на земельній ділянці, що розташована на АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом.

Суд дійшов висновку, що проведення реконструкції та реєстрації змін нежитлової будівлі літ. «Б-1» за вказаною адресою внаслідок якої збільшилася її площа з загальної площі 53 кв. м на загальну площу 87,9 кв. м відбулось з порушенням законодавства.

Харківська міська рада дізналася про порушене право, а саме факт порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів під час проведення реконструкції нежитлової будівлі літ. «Б-1» під час перевірки благоустрою м. Харкова саме 21 жовтня 2020 року, що підтверджується зокрема актом від 21 жовтня

2020 року № 64-А. Тому позивач в межах позовної давності звернувся до суду з позовною заявою.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 11 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнив частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2024 року скасував.

Провадження у справі закрив.

Роз`яснив Харківській міській раді, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії цього судового рішення Харківська міська рада має право звернутися до Харківського апеляційного суду із заявою про направлення справи до Харківського окружного адміністративного суду на підставі частини першої статті 256 ЦПК України.

Апеляційний суд виходив з того, що спір у цій справі не пов`язаний безпосередньо з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва, порушення порядку благоустрою населеного пункту та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування з метою захисту інтересів громади. Справа за позовом такого суб`єкта у спірних правовідносинах належить до компетенції адміністративних судів.

Позовні вимоги, що ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора як суб`єкта, наділеного законом владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв`язку з невиконанням ним обов`язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності в особи, яка звернулася за державною реєстрацією, дозвільних документів про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва нежитлового приміщення є похідними і тому підлягали розгляду у тому ж порядку, що і основна вимога, тобто у цьому випадку - у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягало скасуванню із закриттям провадження у справі.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2024 року Харківська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2024 року, в якій просить оскаржене судове рішення скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 523/11508/18 та постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 922/439/21. Апеляційний суд порушив норми процесуального права, а саме приписи статті 19 ЦПК України.

Харківська міська рада звернулась до суду з вказаним позовом як власник земельної ділянки.

Спеціально уповноваженим виконавчим органом Харківської міської ради, якому делеговано повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю - Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю не реалізовувалися делеговані повноваження стосовно вказаного об`єкта і цей виконавчий орган не є учасником у розгляді справи. Самочинне будівництво виявлено Інспекцією з благоустрою Департаменту територіального контролю Харківської міської ради в рамках самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Харківська міська рада, реалізовуючи право на самозахист цивільного права і законодавчо визначені повноваження щодо самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема, виявлення фактів самочинного будівництва, реалізацію яких здійснює Інспекція з благоустрою відповідно до Положення про Інспекцію з благоустрою і чинного законодавства, використала зібрані вказаним виконавчим органом фактичні матеріали у справі та звернулася до суду виключно як власник земельної ділянки, а не як орган, що здійснює владно-управлінські функції.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 27 серпня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Московського районного суду м. Харкова.

20 вересня 2024 року цивільна справа № 643/10705/21 надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 20 березня 2025 року справу призначив до розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

Під час проведення заходів самоврядного контролю у сфері благоустрою Інспекцією з благоустрою на підставі направлення для проведення перевірки благоустрою міста Харкова від 21 жовтня 2020 року № 64-Н здійснено перевірку фасаду нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, (земельна ділянка, кадастровий номер :11:001:0038), власниками якого є ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З акта перевірки благоустрою м. Харкова від 27 жовтня 2020 року № 64-А відомо, що за результатами перевірки встановлений факт порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Правил благоустрою міста Харкова, а саме: проведено роботи з реконструкції нежитлової будівлі літ «Б-1» на АДРЕСА_1 шляхом самочинного влаштування прибудови (орієнтовна площа прибудови 35 кв. м) з влаштуванням нових віконних отворів в ній. Також здійснено втручання в несуче-огороджувальні конструкції будівлі шляхом влаштування нових віконних отворів, вхідних дверей з тильної сторони фасаду та вхідних дверей на боковому фасаді будівлі замість раніше існуючого вікна за планом. В реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України (www.dabi.gov.ua), який містить відповідну інформацію стосовно документів, що надають право на виконання будівельних робіт та прийняття об`єкта в експлуатацію з травня 2011 року, відсутня інформація щодо вищевказаного об`єкта. Внаслідок проведення самочинних будівельних робіт конфігурація будівлі не відповідає конфігурації поповерхового плану КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (справа № 71345). Зазначені роботи проведені без декларативно-дозвільних документів. Під час перевірки не представлено паспорт опорядження фасаду, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки. У ході ознайомлення з інвентарною справою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 71345 встановлено, що нежитлова будівля літ «Б-1» на АДРЕСА_1 , станом на 2007 рік загальною площею 53 кв. м та згідно поповерховому плану, відсутня прибудова. Вимоги припису про усунення порушення не виконано. За результатами перевірки благоустрою встановлено порушення пунктів 1, 2 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», пунктів 5.7.1.2, 6.3.1 Правил благоустрою міста Харкова.

Додатком до акта № 64-А є фотофіксація та поповерховий план КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 01 лютого 2007 року, з якого вбачається зміна конфігурації нежитлового приміщення літ «Б-1».

З матеріалів інвентаризаційної справи встановлено, що побудова літ «Б-1»

на АДРЕСА_1 складалась з двох приміщень площею 44,5 кв. м та 8,5 кв. м, загальною площею 53 кв. м, що підтверджується поповерховим планом, інформацією внутрішніх площ до плану будови, журналом зовнішніх обмірів.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :11:001:0038, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0113 га на праві комунальної власності належить Харківській міській раді.

Нежитлова будівля літ «Б-1» за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві часткової приватної власності по 1/4 частині: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Із заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від 19 лютого 2009 року, адресованій Харківському міському голові, справжність підписів на якій засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зайцевою О. Ю., зареєстрованої в реєстрі № 324 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як власники 1/2 частки нежитлової будівлі літ «Б-1» загальною площею 53 кв. м на АДРЕСА_1 , не заперечували проти укладення договору оренди земельної ділянки в цілому під будівлею літ «Б-1» на ім`я співвласника цієї нежитлової будівлі - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

Згідно з висновком Управління містобудування та архітектури від 23 червня 2009 року № 4452/0/27-09 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 (зупинка магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») для експлуатації та обслуговування тимчасового павільйону очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі загальною площею 0,0113 га та визнано можливим надати земельну ділянку в оренду на умовах, визначених чинним законодавством, при умові скасування державної реєстрації договору оренди землі від 30 квітня 2004 року № 7531/04 з суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_6 згідно чинного законодавства і до початку реконструкції вул. Героїв Праці. У висновку зазначено, що на використання цієї земельної ділянки встановлено обмеження містобудівного характеру: заборона нового будівництва.

26 червня 2012 року Харківська міська рада та ОСОБА_4 уклали договір оренди № 00739, зареєстрований в Державному реєстрі земель 10 липня 2012 року, за умовами якого земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування тимчасового павільйону очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі, строк дії до 01 вересня 2014 року. Пунктом 7 договору передбачено, що будь-яке будівництво, реконструкція існуючих будівель на наданій у користування земельній ділянці та зміна цільового використання цієї ділянки без відповідного дозволу, передбаченого законодавством, не допускається. Земельна ділянка розташована в межах «червоних ліній» АДРЕСА_1 і в разі початку реконструкції вулиці повинна бути звільнена при першій вимозі міської ради без компенсації витрат.

Відомості про вказані обмеження також внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де, крім того, зазначено, що забороняється самовільна забудова земельної ділянки. На орендовану земельну ділянку встановлено обмеження (обтяження) - площею 0,0113 га - обмеження для земель загального користування.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки прийняв строком до 01 вересня 2014 року земельну ділянку площею 0,0113 га для експлуатації та обслуговування тимчасового павільйону очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі.

Додатковою угодою до договору оренди від 12 листопада 2015 року пункти 1, 5, 8, 16 договору оренди землі, зареєстрованого 10 липня 2012 року за № 0739, змінено та викладено у новій редакції, зокрема договір укладено строком до 01 липня 2018 року, цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

З листа Департаменту територіального контролю та земельних відносин управління земельних відносин Харківської міської ради від 11 березня 2021 року № 837/0/553-21 також вбачається, що Харківська міська рада та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 уклали договір оренди землі від 10 липня 2012 року № 00739 (зі змінами та доповненнями), площею 0,0113 га, кадастровий номер № :11:001:0038, за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 01 липня 2018 року для експлуатації та обслуговування тимчасового павільйону очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі, номер запису про інше речове право 12935013 від 12 січня 2016 року. Рішень щодо продажу земельної ділянки Харківською міською радою не приймалося.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 09 березня 2021 року № 499/116-21 станом на 29 грудня 2012 року на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , у відділі обліковується договір оренди землі від 10 липня 2012 року № 00739, укладений між Харківською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 03 квітня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценка П. Г. № 40461197 внесено зміни щодо площі нежитлової будівлі літ «Б-1» з 53 кв. м на 87,9 кв. м на підставі довідки, серія та номер 3576/-01, видана 29 березня 2018 року, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональне бюро Технічної інвентаризації».

З відповіді Департаменту містобудування та архітектури від 26 лютого 2021 року № 1151/0/605-21 встановлено, що пунктом 22 рішення 19 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 25 лютого 2004 року № 18/04 суб`єкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_6 надана земельна ділянка на АДРЕСА_1 , (зупинка магазин «Салтівський») загальною площею 0,0113 га в оренду для будівництва тимчасового павільйону очікування з вбудованими приміщеннями для дрібно-роздрібної торгівлі до 31 грудня 2006 року (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) та для подальшої експлуатації об`єкту до 01 березня 2009 року. Будь-які дії відповідно до Порядку вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом, затвердженим рішенням Харківської міської ради від 17 серпня 2011 року № 390/11 Департаментом не виконувались, рішення постійно діючою комісією з питань самочинного будівництва стосовно об`єкту самочинного будівництва на АДРЕСА_1 , не приймалося. Містобудівні умови та обмеження для проектування, реконструкції будь-яких об`єктів на АДРЕСА_1 , не надавалися. Паспорт зовнішнього оздоблення фасаду будівлі на АДРЕСА_1 , на реєстрацію до Департаменту не надходив.

Відповідно до довідки Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин від 07 квітня 2021 року № 303/0/250-21 в реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація про документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . Документи дозвільного характеру стосовно об`єкта будівництва (виконання робіт з облаштування фасаду та реконструкції нежитлової будівлі літ «Б-1») за адресою: АДРЕСА_1 , до Інспекції не надходили.

Представник ОСОБА_4 зверталась до суду із заявою про застосування позовної давності.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами четвертою та п`ятою статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно з положеннями частини першої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проєктування і будівництва, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності.

Відповідно до частин першої-другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з частиною четвертою зазначеної статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Системний аналіз статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що само по собі самочинне будівництво без дозволу власника становить із себе порушення права власності останнього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спір у цій справі не пов`язаний безпосередньо з вирішенням питання щодо речового права міської ради, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва, порушення порядку благоустрою населеного пункту та усунення таких порушень.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на таке.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних, земельних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України).

Близький за змістом припис викладений у частині першій статті 19 ЦПК України.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа-учасник приватноправових відносин.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України тут і надалі у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, до адміністративних судів могли бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цьому приписі термін «суб`єкт владних повноважень» згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України позначав орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу або іншого суб`єкта, який здійснював владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС України визначав справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України, передбачає, що публічно-правовим є, зокрема, спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України (частина перша, пункт 5 частини другої статті 17 КАС України). Близький за змістом припис закріплений у пункті 5 частини першої статті 19 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то у розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, термін «публічно-» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. Аналогічний зміст має термін «владні управлінські функції», закріплений у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні), відповідно, зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18)).

Частина перша статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на час подання позову, передбачала, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно з частиною третьою статті 375 ЦК України право на забудову власник реалізує за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (частина четверта статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Позивач у позові посилався на статтю 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та зазначав, що самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва, слід звільнити. Позов обґрунтував, зокрема, порушенням вимог статей 319, 376 ЦК України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 520/9253/17 (провадження № 14-312цс19) за позовом Одеської міської ради до фізичної особи про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення самочинно реконструйованої квартири у відповідність до технічної документації, у якій було встановлено подібні правовідносини, висловила правові висновки щодо юрисдикції суду та вказала, що позов про знесення самочинного будівництва позивач у першу чергу аргументував необхідністю захисту права комунальної власності на земельну ділянку, а не реалізацією передбачених законами України повноважень суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, що підтверджує приватноправовий характер спірних правовідносин.

Здійснення означеного державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що підтверджує владно-управлінський характер, а отже, і публічно-правову природу таких правовідносин.

Натомість Харківська міська рада в межах наданих їй законами повноважень відповідного контролю не здійснювала, рішень, обов`язкових для виконання, не приймала, приписів про усунення порушень не видавала, а спір, який є предметом цього судового розгляду, пов`язаний із вирішенням питання щодо речового права.

З огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет і підставу позову, а також характер спірних правовідносин Верховний Суд уважає, що спір у цій справі слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Такі висновки узгоджуються із висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 639/6261/13-ц (провадження № 14-28цс19), від 07 серпня

2019 року у справі № 523/11508/18-ц (провадження № 14-336цс19), від 21 серпня 2019 року у справі № 520/9253/17-ц (провадження № 14-312цс19) та у постановах Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 521/14121/16-ц (провадження № 61-1071св21), від 29 червня 2022 року у справі № 639/6261/13-ц (провадження № 61-18352св20), від 07 червня 2023 року у справі № 947/38823/20 (провадження № 61-5133св22) та від 08 січня 2025 року у справі № 642/3361/21 (провадження

№ 61-7934св24)).

Суд апеляційної інстанції не врахував вказані вище висновки Великої Палати Верховного Суду, та дійшов помилкового висновку про публічно-правову природу спору, а не пов`язаного з вирішенням речових прав.

Верховний Суд, розглянувши справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; вважає, що вони частково знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи.

Колегія суддів також звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III ЦПК України з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції (частини перша та друга статті 381 ЦПК України).

Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що під вирішенням справи в суді апеляційної інстанції слід розуміти ухвалення судового рішення у формі постанови, яке ухвалюється судом апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги та перегляду рішення або ухвали про закриття провадження у справі суду першої інстанції, які ухвалюються/постановляються місцевим судом по суті спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції з тих підстав, що розгляд справи підлягає розгляду за правилами КАС України, однак оскаржуване рішення в апеляційному порядку не переглянув, тому ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2024 року слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2024 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко

Судді А. І. Грушицький

С. О. Карпенко

Є. В. Петров

В. В. Пророк