Справа № 465/2544/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2025 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

судді Ліуша А.І.,

секретаря Поляниці А,М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника органу опіки та

піклування Данчак Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участі Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні синів, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні синів, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. Вимоги позову мотивовано тим, що 21 липня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, внаслідок чого народилося двоє дітей. У 2023 році їхні з відповідачкою відносини погіршилися, тому вони почали проживати окремо. Оскільки діти залишилися проживати з ОСОБА_4 , вони не можуть дійти згоди про спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а тому, вказаний спір слід вирішити в судовому порядку.

Представницею відповідачки було подано до суду відзив, згідно якого в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі з огляду на наступне. Під час перебування у шлюбі були періоди, коли позивач не проживав з дружиною та дітьми по декілька місяців і в цей період не цікавився їх способом життя, вихованням, школою, розвитком тощо. 28 липня 2023 року, позивач, після повернення з роботи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку з відповідачкою під час якої розбив телефон, намагався її вдарити, проте, під час цієї сварки вдарив старшого сина, який заступився за матір. Крім того, 16 березня 2023 року, позивач самовільно видалився з батьківських чатів школи обох дітей, в подальшому проігнорував випускний по завершенні молодшої школи старшого сина, не цікавився де продовжить навчання дитина, не телефонував, не приїзжав ні додому до дітей, ні до школи. Наведені обставини та факти свідчать лише про те, що позивач не мав бажання чи зацікавленості приймати участь у вихованні дітей, спілкуванні з ними та їх розвитку. Влітку 2023 року, позивач жодного разу не зателефонував до дітей, не запропонував жодної зустрічі, перед початком навчального року не дав грошових коштів на підготовку дітей до школи, тобто не вчинив жодних дій з метою, знову ж таки, побачитися з дітьми під час літніх канікул, забрати до себе на кілька тижнів, не створив жодних умов для того, щоб діти провели свій час та отримали увагу, виховання і спілкування з батьком. Відповідачка вказала, що перешкод у спілкуванні дітей з батьком не чинить, проте, не погоджується з графіком побачень та зустрічей позивача з дітьми з огляду на те, що позивач не є достатньо матеріально-забезпеченою людиною та здатною повною мірою забезпечити належне утримання дітей під час їх перебування та проживання з батьком протягом тривалого періоду, як того просить позивач у позовній заяві. Крім того, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивачем не надано належні та допустимі докази, що підтверджують слова позивача про його належні житлові умови. Враховуючи викладені вище обставини справи, з метою рівноцінного та безперешкодного спілкування позивача з дітьми, вважають за можливе запропонувати власний графік такого спілкування, побачень та проведення часу, з урахуванням того, що позивач зобов`язаний буде проводити час з дітьми виключно одноосібно без участі третіх осіб, особливо жінок з якими в той чи інший період перебуває у відносинах. Крім того, просили суд надати акт обстеження матеріально-побутових умов, складений відповідним органом місцевого самоврядування, з якого можна було б встановити належність побутових умов для проживання дітей, на які посилається позивач у позовній заяві. Також відсутні дані про те, в яких умовах та за якою адресою будуть проживати діти, перебуваючи та проводячи час з батьком, що свідчить про неможливість виконання рішення суду, зокрема, в частині проживання та тривалого перебування дітей з позивачем. Так, позивач у своїй позовній заяві просить забезпечити необмежену можливість спілкування батька з синами засобами телефонного зв`язку та через Інтернет, зокрема, через Viber, Skype тощо. Однак, така вимога не може бути задоволена з огляду на те, що таких перешкод відповідач не чинить.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якому позивач вказав, що підтримував спілкування із дітьми у месенджері Viber, наскільки це було можливо з огляду на те, що відповідачка контролювала телефони дітей, їхні зв?язки. 3 переписок у месенджері Viber вбачається, що позивач купляв дітям подарунки, зокрема іграшки та гаджети, які вони хотіли, поповнював мобільні рахунки дітей. 31 серпня 2024 року, позивач заїжджав до дітей додому, зміг з ними трохи поспілкуватись, розблокував свій номер у телефонах дітей. Однак, вже на наступний день, його знову було заблоковано. Крім того, відповідачка налаштовує дітей проти позивача, оскільки вони проживають із нею, він не має постійного та стабільного зв?язку із дітьми через перешкоди, які створює відповідачка, розповідаючи дітям, що батько не хоче з ними спілкуватись. Щодо його матеріального становища вказав, що матеріально-побутовий стан одного з батьків не є вирішальною умовою при вирішенні спору щодо участі такого у вихованні та спілкуванні з дітьми. Такий спір має вирішуватись враховуючи, в першу чергу, якнайкращі інтереси дитини, якими є, в тому числі, присутність батька у житті дітей. Додатково зазначив, що він зареєстрований та проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , співвласником якої він є разом із батьками. Квартира складається з 3 кімнат. В квартирі зареєстровані та проживають батьки позивача, з якими діти у хороших стосунках, їх перебування у квартирі не створювало б для них дискомфорту. Щодо тверджень відповідачки про те, що 28 лютого 2023 року, позивач після повернення з роботи, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, вчинив сварку з нею, вказав, що така обставина не відповідає дійсності. Позивач жодного разу не приходив додому у стані алкогольного чи будь-якого іншого сп?яніння, і тим більше не застосовував до відповідачки та дітей фізичного насильства. Не відповідають дійсності і твердження про те, що протягом одного року позивач, перебуваючи одночасно у шлюбі з відповідачкою мав відносини ще з двома жінками. Щодо запропонованого відповідачкою графіку спілкування та зустрічей із дітьми вказав що такий суттєво відрізняється від графіку, який позивач просить встановити у тексті позову, тоді як згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідачкою було подано до суду відповідь на відзив, в якому вона вказала, що позивачем пропущено строк на подання відповіді на відзив у справі, обгрунтованості підстав такого пропуску позивачем не наведено, а сам процесуальний документ не містить клопотання про поновлення такого строку, у зв`язку з чим відповідь на відзив слід залишити без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України. Додатково звернули увагу суду на те, що твердження позивача про, нібито, блокування його номеру телефону додані позивачем скріншоти містять інформацію про відхилені виклики, пропущені виклики, тривалість розмов, що неможливо зробити при блокуванні номеру телефону. З поданих позивачем скріншотів вбачається, що позивач встановлював контакт з дітьми раз на 3-4 місяці шляхом надсилання привітальних листівок, при цьому, ігноруючи прохання та питання дітей. Крім того, з моменту подання даного позову до суду позивачем, знову ж таки, не було вчинено жодних дій для встановлення контакту з дітьми. Просили суд залишити без розгляду відповідь на відзив у справі № 465/2544/24, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задовільнити з підстав, що викладені в позові.

Представниця відповідачки в судовому засіданні не заперечувала проти графіку наданого Органом опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, проте, вказала, що дані про наявність перешкод в спілкуванні позивача з дітьми, - відсутні. Просила суд взяти до уваги твердження, що викладено в відзиві та її письмових поясненнях.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 12 листопада 2024 року залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а саме - Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до розгляду.

Крім того, ухвалою суду від 23 січня 2025 року, зобов`язано Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради надати висновок щодо можливості встановлення порядку спілкування та виховання ОСОБА_3 , синів ОСОБА_5 , та ОСОБА_5 , визначення способу участі батька у їх спілкуванні та вихованні.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позиції учасників справи, суд дійшов до наступного переконання.

Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 21 липня 2012 року, між ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 , укладено шлюб /а.с.7/.

Судовим наказом Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року, по справі № 450/197/24, вирішено стягувати з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , та ОСОБА_5 , у розмірі 1/ 3 заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 січня 2024 року (дня подання заяви) і до досягнення дітьми повноліття /а.с.8/.

Постановою старшого державного виконавця Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07 лютого 2024 року відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного судового наказу /а.с.9/.

Як вбачається з скріншоту групи «Школа «Радості» 3-А, користувач ОСОБА_7 залишив чат. Суду було також надано відповідь на запит №195915961 від 15 березня 2024 року, Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Державної податкової служби, згідно якої позивач отримує дохід у ОСОБА_8 , яка є

його податковим агентом. За І квартал 2023 року позивач отримав 20 400, 00 грн, що становить 6 800, 00 грн., щомісячно; за ІІ квартал 2023 року позивач отримав 20 400, 00 грн, що становить 6 800, 00 грн щомісячно; за ІІІ квартал 2023 року позивач отримав 25 800, 00 грн, що становить 8 600, 00 грн щомісячно; за IV квартал 2023 року позивач отримав 20 400, 00 грн, що становить 6 800, 00 грн щомісячно.

Суду було надано скріншоти повідомлень з абонентом ОСОБА_9 , Владислав, 6-Б Ліцей « ОСОБА_10 », та журнали викликів. Крім того, надано гарантійний талон на товар Mini robot pro 54v та свідоцтво про право власності на квартиру від 11 жовтня 1996 року, згідно якого квартира в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно висновку Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 04 березня 2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити способи участі ОСОБА_3 ,, із його малолітніми дітьми ОСОБА_5 , та ОСОБА_5 , котрі проживають з матір?ю - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 : щодня першого та третього тижня кожного місяця відвозити дітей до школи вранці та забирати зі школи, відвозити на тренування та забирати з тренувань, додаткових занять тощо та привозити щовечора до місця їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; другий та четвертий тиждень місяця з 19 год. 00 хв. п?ятниці до 16 год. 00 хв. неділі, за згодою дітей та домовленістю з матір?ю ОСОБА_4 ; - 2 тижні літніх канікул за згодою дітей та попередньою домовленістю з матір?ю, ОСОБА_4 .

Щодо позиції відповідачки з приводу того, що позивачем пропущено строк на подання відповіді на відзив у справі, у зв`язку з чим відповідь на відзив слід залишити без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України, суд зазначає наступне. Як зазначив сам позивач, 23 серпня 2024 року, представник позивача ознайомився з відзивом поданим представником відповідачки.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ЦПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Таким чином, з огляду на календарні межі між датою ознайомлення з відзивом /23 серпня 2024 року/ та датою судового засідання /11 вересня 2024 року/, суд приходить до переконання про дотримання позивачем строку на подання відповіді на відзив.

Крім того, суд звертає увагу, що право на подання відповіді на відзив є елементом реалізації права на захист та змагальність сторін, що гарантовані статтями 6, 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обмеження цього права можливе лише в разі очевидного та істотного порушення процесуальних строків, що в даному випадку не має місця.

Відтак, суд не вбачає підстав для застосування до відповіді на відзив правових наслідків, передбачених ст. 126 ЦПК України, а тому відповідь на відзив не підлягає залишенню без розгляду.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Щодо позовної вимоги про усуненні перешкод позивачу в спілкуванні та вихованні синів відповідачкою ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

Суд, розглянувши надані позивачем матеріали та проаналізувавши доводи сторін, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні синів, створюваних відповідачкою ОСОБА_4 . Так, позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на вчинення відповідачкою будь-яких дій, що перешкоджають його участі у вихованні або спілкуванні з дітьми. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування покладено на сторону, яка заявляє вимогу. У даному випадку позивач не довів факту перешкоджання йому у спілкуванні з дітьми, оскільки жодного підтвердження наявності реальних обмежень або заборон з боку відповідачки надано не було.

Судом окремо оцінено подані позивачем скріншоти повідомлень з абонентами, підписаними як « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_9 », а також скріншоти з журналу викликів. Однак, такі докази не можуть вважатися допустимими, оскільки скріншоти повідомлень не містять достовірної інформації про те, хто саме був автором листування. Зазначені імена абонентів у мобільному застосунку не є доказом того, що повідомлення дійсно надсилалися конкретними особами, тим більше відповідачкою ОСОБА_4 або дітьми. Крім того, скріншоти журналу викликів також не підтверджують факт здійснення дзвінків саме до дітей, так як матеріали справи не містять інформації про приналежність зазначених номерів телефонів конкретним особам, зокрема дітям або відповідачці.

Таким чином, надані позивачем матеріали не можуть бути використані як доказ у справі, оскільки не відповідають вимогам належності та допустимості відповідно до положень ст. 7880 ЦПК України. Відсутність достовірних та підтверджених доказів факту перешкоджання у спілкуванні та вихованні дітей з боку відповідачки унеможливлює задоволення відповідної позовної вимоги.

Крім того, судом враховується також і той факт, що сам позивач 16 березня 2023 року /згідно наявних в матеріалах справи скріншотів/, самовільно видалився з батьківських чатів школи дітей. Вказаний факт, на переконання суду свідчить про усвідомлену та добровільну відмову позивача від участі у важливому аспекті виховання дітей, а саме інформованості про їх шкільне життя, навчальні потреби, організаційні питання, події та успішність. Батьківські чати, в тому числі є основним каналом комунікації школи з родиною дитини, і участь у них одна з форм здійснення батьківських обов`язків. Самовільне залишення цього каналу комунікації може вказувати на байдужість або уникнення відповідальності за освітній процес та життя дитини у шкільному середовищі.

Також вказане, на переконання суду, суперечить позиції самого позивача, який у позовній заяві акцентує увагу на бажанні брати активну участь у вихованні та житті дітей. Наявність такого протиріччя між заявленою позицією та фактичною поведінкою викликає сумніви щодо намірів позивача та його готовності до відповідального батьківства. Суд вважає, що реальна участь у житті дітей передбачає не лише спілкування у зручний час, але й постійну, послідовну зацікавленість у їхній освіті, розвитку та потребах.

Вказаний факт є додатковим аргументом у оцінці ступеня залучення позивача до повсякденного життя дітей та рівня його відповідальності як батька, а відтак, враховується при визначенні обсягу, форми та періодичності участі позивача у вихованні дітей, адже суд керується принципом захисту найкращих інтересів дитини, що передбачає взаємність і стабільність участі обох батьків.

Щодо позовної вимоги про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд зазначає наступне. З врахуванням позиції учасників справи, з огляду на висновок Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, суд вважає за можливе визначити наступний спосіб участі позивача у житті дітей: щодня першого та третього тижня кожного місяця відвозити дітей до школи вранці та забирати зі школи, відвозити на тренування та забирати з тренувань, додаткових занять тощо та привозити щовечора до місця їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; другий та четвертий тиждень місяця з 19 год. 00 хв. п?ятниці до 16 год. 00 хв. неділі, за згодою дітей, забезпечивши при цьому належні умови проживання, харчування, медичний догляд, лікування, розвитку та дозвілля, фізичний та духовний розвиток; - 30 днів літніх канікул, починаючи з 01 серпня до 30 серпня, та 8 днів зимових канікул за згодою дітей, забезпечивши відпочинок та оздоровлення дітей, а також забезпечивши належні умови проживання, харчування, медичний догляд, лікування, розвитку та дозвілля, фізичний та духовний розвиток.

З приводу позиції позивача те, що він не має можливості відвозити та забирати дітей зі школи, на додаткові заняття, тренування, оскільки працює у ФОП ОСОБА_8 з графіком роботи з 05:00 до 17:00, а також на те, що школа знаходиться в 15 хвилинах пішої ходи з місця проживання дітей, у якій вони також відвідують гуртки, - суд зазначає наступне. Жодних доказів на підтвердження саме такого графіку роботи з 05:00 до 17:00 год. позивачем не подано. Зокрема, матеріали справи не містять ані довідки від роботодавця, ані витягу з ЄДР, ані будь-яких документів, що підтверджують обсяг та характер його зайнятості у якості працівника у ФОП ОСОБА_8 .

Крім того, сам по собі факт роботи не може бути підставою для самоусунення від виховання дітей, оскільки законодавство не передбачає пріоритету професійної діяльності батька над його обов`язками перед дітьми. Це відповідає принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, закріпленому у статті 141 Сімейного кодексу України.

Окремо суд звертає увагу на те, що батьківський обов`язок не зводиться лише до епізодичного спілкування у зручний для батька час. Частина 3 статті 150 СК України прямо вказує, що обов`язок батьків полягає у турботі про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, а не лише у періодичних візитах.

Таким чином, суд роз`яснює позивачу, що батьківство це постійна відповідальність, а не опція. Крім того, суд зазначає, що у вказаній позиції позивач суперечить сам собі, оскільки з одного боку він стверджує, що відповідачка чинить йому перешкоди, а з іншого сам відмовляється від щоденних обов`язків, посилаючись на роботу. Відтак, такі твердження є не лише необґрунтованими, а й суперечать об`єктивним обставинам та самим собі.

Також, суд наголошує на важливому балансі між правами і обов`язками обох батьків: якщо один з них хоче реалізовувати своє право на спілкування він зобов`язаний брати участь і в обов`язках щодо виховання, навчання та утримання.

Щодо наданої до суду копії свідоцтва про право власності на квартиру, суд зазначає наступне. Вказаний документ жодним чином не доводить факту проживання позивача за вказаною адресою. Володіння нерухомістю не є доказом проживання (ні фактичного, ні зареєстрованого), якщо не надано, наприклад, довідки про склад сім`ї, реєстрацію місця проживання, комунальних квитанцій або актів обстеження житлових умов. Таким чином, суд підкреслює, що неможливо прийняти свідоцтво про право власності як аргумент про складність виконання батьківських обов`язків через місце проживання, оскільки зв`язок між цими фактами не встановлений.

Щодо позиції учасників справи про можливість реалізації побачень батька з дітьми виключно за попередньо домовленістю з їх матір`ю, суд зазначає наступне. В ході розгляду справи встановлено очевидну наявність тривалого стійкого конфлікту між сторонами, що може перешкодити в подальшому в належному виконанні рішення суду, у зв`язку з чим, суд встановлює порядок побачень з дітьми не через обов`язкове погодження з матір`ю, а через наявність згоди дітей, щоб уникнути подальших конфліктних ситуацій і саботажу з боку будь-якої сторони.

Вказана позиція суду повністю узгоджується з позицією, що викладена в постанові Верховного Суду від 4 вересня 2020 року у справі № 264/3435/18-ц (провадження № 61-7352св20), згідно якої «...доводи касаційної скарги про те, що суд незаконно відмовив у задоволенні вимог про зобов`язання узгоджувати порядок, спосіб та лікувальні установи, необхідні для лікування дітей - безпосередньо на стадії звернення батьків за лікуванням дітей, узгоджувати відвідування дітьми спортивних секцій, гуртків, закладів дозвілля й розвитку та інших позашкільних закладів малолітніми дітьми, узгоджувати порядок відвідування дітьми дитячих садків, шкіл та інших закладів освіти, які відвідують діти, - є безпідставними, адже можуть призвести до порушення прав дітей. Між сторонами існує гострий конфлікт, і такі умови погодження при недосягненні згоди між батьками з наведених питань можуть створювати загрозливі для життя та здоров`я дітей ситуації, зокрема у разі екстрених випадків або у випадку, що буде потребувати негайного оперативного медичного втручання.

Виходячи із найкращих інтересів дитини, суд вважає, що саме дитина має право самостійно вирішувати, чим вона б хотіла займатися у вільний від навчання час, а з огляду на існуючий на час розгляду справи конфлікт між батьками, які за обставинами справи не демонструють готовності йти на діалог та взаємне узгодження питань виховання та лікування дітей, тому покладення в судовому порядку такого обов`язку на сторони спору, при відсутності механізму примусового виконання судового рішення в частині зобов`язання матері дитини узгоджувати з батьком перелік секцій, які може відвідувати дитина, в свою чергу може поглибити конфлікт між сторонами, покладення такого обов`язку на батьків в судовому порядку не є виправданим, оскільки діти можуть бути взагалі позбавлені такого роду дозвілля…».

Крім того, суд враховує вік дітей що є ключовим критерієм згідно з практикою ЄСПЛ і Сімейним кодексом і зазначає, що примушення до спілкування з батьком при відсутності бажання дітей неможливе, а отже, варто керуватись саме їх волею, а не волею матері. Це узгоджується з принципом дотримання найкращих інтересів дитини (ст. 3 Конвенції ООН про права дитини).

Щодо вимоги позивача про надання йому можливості спілкування з дітьми засобами телефонного зв`язку та через інтернет, суд враховує вік дітей, наявність у них гаджетів для навчання та комунікацій, а також можливість дітей самостійно визначати коло осіб для спілкування, тоді як у такому віці можливість встановлення іншим дорослим у гаджеті дорослої дитини власних заборон, зводиться до мінімуму, а відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Щодо зазначення в рішення суду конкретного періоду перебування дітей в батька під час зимових канікул, суд зазначає наступне. Матеріали справи не містять доказів щодо конкретного періоду канікул, а навчальні заклади можуть мати різні терміни зимового відпочинку як за календарем, так і за тривалістю. Це залежить від внутрішнього графіка конкретної школи (рішення педагогічної ради, затвердження директором тощо). Тоді як визначення фіксованих дат за відсутності достовірної інформації може створити труднощі у виконанні судового рішення /канікули могли б ще не розпочатись або вже завершитись, що призвело б до порушення прав дітей або позивача/.

Натомість, надаючи батькові право на 8 днів спілкування з дітьми протягом усього зимового періоду канікул, суд забезпечує гнучкий підхід, який дозволяє сторонам узгодити конкретні дати відповідно до графіка школи, інтересів дітей і побутових можливостей батька. Таким чином, на переконання суду, такий підхід забезпечує баланс між правами батька, правами дітей та фактичними обставинами справи, враховуючи індивідуальні особливості навчального процесу.

Також, як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 04 березня 2025 року, у ньому не врегульовано питання проведення зимових канікул позивачем з дітьми, що залишає вказану обставину поза належним правовим регулюванням та може ускладнити реалізацію права батька на участь у вихованні дітей протягом важливого для спілкування періоду.

У зв`язку з цим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема постанову від 6 травня 2020 року у справі № 462/7279/18, в якій зазначено, що висновок органу опіки та піклування є обов`язковим для врахування, однак не є безумовним і може бути відхилений судом, якщо така позиція обґрунтована оцінкою усієї сукупності доказів, у тому числі обставин справи, потреб та інтересів дітей.

Крім того, аналогічна правова позиція підтверджується постановами Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі № 520/6084/18 та від 28 листопада 2018 року у справі № 754/22/17, де вказано, що суд має право вийти за межі рекомендацій органу опіки та піклування, якщо це відповідає якнайкращим інтересам дитини, зокрема для забезпечення рівноправної участі обох батьків у житті дитини.

У вказаній справі суд вважає, що надання батькові права на 8 днів перебування з дітьми під час зимових канікул є обґрунтованим та відповідає принципу рівності батьків у здійсненні батьківських прав і обов`язків. Такий строк не є надмірним або обтяжливим для дітей, а, навпаки, дає можливість позивачеві підтримувати стійкий емоційний зв`язок з дітьми, брати участь у їх дозвіллі та повсякденному житті у період, вільний від шкільного навантаження.

При цьому суд враховує вік дітей, їхню здатність висловити свою думку, та передбачає реалізацію цього права лише за згодою дітей, що забезпечує повагу до їхнього волевиявлення та психологічного комфорту.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що визначення 8-денного періоду перебування дітей з батьком на зимових канікулах є необхідним, обґрунтованим, пропорційним та відповідає найкращим інтересам дітей.

Крім того, суд погоджується з позицією відповідачки в частині застосування додаткового зобов`язання батька забезпечити під час цього періоду дітей належними умовами проживанням, харчуванням, медичним доглядом, дозвіллям, духовним та фізичним розвитком, що повністю відповідає вимогам Сімейного кодексу України (ст. 150, 157), які регламентують обов`язки батьків щодо утримання та виховання дітей.

В той же час, в частині позиції відповідачки про заборону участі у спілкуванні позивача з дітьми третіх осіб, зокрема жінок, з якими може перебувати у стосунках позивач, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування таких осіб чи їх негативний вплив на дітей. Зазначене є виключно припущенням, що не може бути підставою для обмеження особистого життя позивача. При цьому, суд виходить з того, що позивач, як і будь-який інший повнолітній громадянин, має право на особисте життя, у тому числі на стосунки з іншими особами, за умови, що це не порушує прав та інтересів дітей.

Додатково суд зазначає, що графік встановлений судом, не передбачає переваги одного з батьків над іншим, а надає реальну можливість кожному з них брати участь у житті дітей, що відповідає принципу рівності батьківських прав і обов`язків (ст. 141 СК України).

Такий підхід гарантує дітям право на повноцінне спілкування з обома батьками, що є однією з базових норм Конвенції про права дитини (ст. 9), а також практики Європейського суду з прав людини. При цьому, суд враховує не лише бажання батьків, а й добробут та стабільність життя дитини, зберігаючи безперервність виховного процесу, ритм навчання, відпочинку та інших звичних для дитини елементів.

З огляду на це, встановлений судом графік побачень відповідає принципам верховенства права, справедливості, пропорційності та врахування найкращих інтересів дитини, що є основними критеріями при вирішенні сімейних спорів.

Щодо позиції відповідачки про те, що позивач не є достатньо матеріально-забезпеченою людиною, здатною повною мірою забезпечити належне утримання дітей під час їх перебування та проживання з батьком протягом тривалого періоду, суд зазначає наступне. Матеріально-побутовий стан одного з батьків не може вважатися визначальним критерієм при вирішенні спорів щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Відповідно до усталеної судової практики, зокрема постанов Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 288/39/20 та від 16 червня 2021 року у справі № 463/2991/18, пріоритетним у вирішенні подібних спорів є дотримання найкращих інтересів дитини, а не фінансові можливості батька чи матері. Присутність обох батьків у житті дитини визнається важливою умовою її повноцінного розвитку, навіть за умови, якщо один із батьків має нижчий рівень матеріального забезпечення. Рівноправність батьків щодо виховання дітей передбачає, що жоден з них не може бути усунений від цього процесу виключно через матеріальний критерій, якщо не доведено, що умови перебування з цим із батьків є небезпечними або шкідливими для дитини, чого у цій справі встановлено не було.

Щодо позиції позивача з приводу того, що суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, задовільняючи інший графік участі батька у вихованні дітей ніж той, що запропонований ним в позовній заяві, суд зазначає наступне. Такі аргументи, на переконання суду, є юридично необґрунтованими. Суд при вирішенні подібних спорів не обмежений жорстко формулюванням запропонованого графіку, а діє в межах предмета та підстав позову, якими в цій справі є врегулювання питання про участь батька у житті дітей. При цьому суд зобов`язаний врахувати всі обставини справи, інтереси дітей, рівність обов`язків батьків, висновки органу опіки та піклування, а також потребу забезпечення стабільного, передбачуваного та системного контакту з дітьми, а не епізодичного спілкування за бажанням позивача. У зв`язку з цим, визначення судом графіку, який відрізняється від запропонованого позивачем, є реалізацією повноваження суду з вирішення спору по суті з урахуванням законних інтересів сторін, а насамперед інтересів дітей. Тобто, суд, вирішуючи справу, не виходить за межі позову, а реалізує своє право встановити справедливий та ефективний порядок реалізації батьківських прав і обов`язків.

Також, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що батьківські права нерозривно пов`язані з батьківськими обов`язками, і їх реалізація не може зводитися лише до епізодичного спілкування з дітьми у зручний для батька час або за наявності в нього бажання чи вільного графіку. Батько має не лише право на участь у вихованні дітей, а й юридичний та моральний обов`язок активно виконувати свої батьківські функції включно з доглядом за дітьми, забезпеченням їх побутових, емоційних та освітніх потреб, участю у щоденному житті дитини.

У відповідності до положень Сімейного кодексу України, обидва батьки несуть рівну відповідальність за утримання, розвиток і виховання дитини, незалежно від того, з ким вона проживає. Тому позиція, за якою батько прагне спілкування лише у вільний для себе час без готовності брати участь у повсякденному житті дітей, суперечить самій суті батьківських обов`язків. Судом не встановлено об`єктивних перешкод, які б позбавляли позивача можливості брати на себе частину побутових та виховних функцій, тож відмова від їх виконання не може бути виправдана його особистими зручностями чи зайнятістю.

Крім того, суд зазначає, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Насамперед, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд при ухваленні рішення на перше місце ставили якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, що не порушує інтересів дитини /вказана позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі № 757/4643/18-ц, провадження № 61-22781св19, аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 127/6439/19 провадження № 61-398св20/.

Таким чином, суд підкреслює: реалізація батьківських прав вимагає відповідального ставлення і до обов`язків, що випливають з них, а не лише формального чи вибіркового спілкування з дитиною.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., які заявлені позивачем, суд зазначає наступне. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відтак, оскільки позивачем станом на дату постановлення рішення таких доказів надано не було, суд не здійснює вирішення зазначеного питання.

В той же час, відповідачкою було заявлено про понесення нею витрат на правову допомогу в розмірі 17 000 грн., вимоги заяви мотивовано тим, що 15 травня 2024 року, між ОСОБА_4 , та адвокатом Змієвською Т.П., було укладено додаткову угоду № 2 до договору від 10.04.2024 № 06/2024 про надання правничої допомоги відповідно до умов якої на виконання п. 1.1. договору адвокат надає клієнту послуги щодо повного (комплексного) супроводу від імені клієнта справи № 465/2544/24 за позовом ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. На виконання п. 4.1. договору сторони дійшли згоди щодо вартості правничої (правової) допомоги в розмірі 17 000 грн. Гонорар є розумним та таким, що враховує витрачений адвокатом час. Оплата наданих послуг здійснюється клієнтом протягом тридцяти календарних днів після набрання рішенням у справі № 465/2544/24 законної сили.

Так, на підтвердження понесених відповідачкою витрат, суду було надано договір про надання правової допомоги №06/2024 від 10 квітня 2024 року, додаткову угоду №2 до договору від 10 квітня 2024 року №06/2024 про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг №2 до договору від 10 квітня 2024 року №06/2024 про надання правової допомоги. Так, згідно вказаного акту, відповідачці було надано наступні послуги: усна консультація та роз?яснення правових питань щодо спірних правовідносин, ознайомлення та вивчення документів, отриманих від клієнтки, побудова стратегії захисту прав відповідачки, погодження її з клієнткою в розмірі 2 000 грн.; підготовка та подання заяви про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи № 465/2544/24, надання електронної копії матеріалів на електронну адресу, підготовка та подання заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі №465/2544/24, в розмірі 500 грн.; підготовка та подання заяви про повернення позовної заяви без розгляду в розмірі 1 000 грн.; участь адвоката у всіх судових засіданнях у справі № 465/2544/24 в розмірі 6 000 грн.; підготовка та подання відзиву на позовну заяву у справі № 465/2544/24 в розмірі 3 000 грн.; підготовка та подання заперечень на відповідь на відзив у справі № 465/2544/24 в розмірі 3 000 грн.; підготовка та подання заперечень на клопотання про залучення третьої особи у справі № 465/2544/24 в розмірі 1 500 грн. Загальна сума в розмірі 17 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 17 000 грн. є несумірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а також тому, що їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар. Вказане суперечить принципу розподілу витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №910/15944/17 від 24.01.2019 року.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи питання щодо розміру витрат на професійну правову допомогу, які заявлені відповідачкою в сумі 17 000 грн., суд виходить з принципів розумності, необхідності та співмірності витрат, закріплених у ст. 133, 141 ЦПК України. Суд звертає увагу, що предметом розгляду в цій справі є спір щодо участі одного з батьків у вихованні дітей, і з урахуванням характеру заявлених вимог, така справа не є складною ані за обсягом фактичних даних, ані за юридичною природою спірних правовідносин. Крім того, складність і обсяг підготовлених процесуальних документів, що надані у справу, є середньої юридичної складності й не потребували залучення значного часу чи ресурсів для їх підготовки.

Водночас, суд також враховує обставину, вказану самою відповідачкою, про малозабезпеченість позивача, що підтверджує його економічну неспроможність нести надмірне фінансове навантаження. Виходячи із засад справедливості та добросовісності, суд оцінює суму витрат у 17 000 грн. як надмірну у цій конкретній справі та таку, що не відповідає співвідношенню витрачених ресурсів до характеру справи. У зв`язку з цим, розмір витрат, що підлягає до компенсації, визначено судом у розмірі 5 000 грн. як обґрунтований і розумний.

Разом із тим, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог. У зв`язку з тим, що позов було задоволено лише частково, суд вважає за необхідне стягнути витрати на професійну правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2 500 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога відповідачки про повне стягнення 17 000 грн. є необґрунтованою та надмірною, а витрати, що підлягають компенсації, становлять 2 500 грн., що відповідає принципам змагальності, розумності, пропорційності та добросовісності.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участі Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні синів, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, - задовільнити частково.

Визначити графік спілкування, побачень та проведення часу батька ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / з дітьми - ОСОБА_5 / ІНФОРМАЦІЯ_2 / та ОСОБА_5 / ІНФОРМАЦІЯ_3 /:

-щодня першого та третього тижня кожного місяця відвозити дітей до школи вранці та забирати зі школи, відвозити на тренування та забирати з тренувань, додаткових занять тощо, та привозити щовечора до місця їх проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

-другий та четвертий тиждень місяця з 19 годин 00 хвилин п?ятниці до 16 годин 00 хвилин неділі, за згодою дітей, забезпечивши належні умови проживання, харчування, медичний догляд, лікування, розвитку та дозвілля, фізичний та духовний розвиток;

- 30 днів літніх канікул, починаючи з 01 серпня до 30 серпня, та 8 днів зимових канікул за згодою дітей, забезпечивши відпочинок та оздоровлення дітей, а також забезпечивши належні умови проживання, харчування, медичний догляд, лікування, розвитку та дозвілля, фізичний та духовний розвиток.

В задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні ОСОБА_3 з дітьми - ОСОБА_5 та ОСОБА_5 та в забезпеченні можливості їх спілкування засобами мобільного зв`язку та через інтернет, - відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 / АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 / на користь ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / судовий збір в розмірі 605 /шістсот п`ять гривень/ 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 /дві тисячі п`ятсот/ гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш