Справа № 460/4173/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/694/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю представника позивача Турчина Р.Г., представника відповідача Медвідь Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 року в складі судді Колтуна Ю.М. в справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Львівської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, витребування земельної ділянки,-

встановив:

У грудні 2014 року позивач АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернувся до суду із позовом до Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, витребування земельної ділянки.

Вимоги обґрунтовані тим, що 31.03.2014 комісією в складі працівників ДТГО «Львівська залізниця» та представників Рясне - Руської сільської ради під час обстеження земель смуги відведення в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області виявлено, що на 4км+792м - 4км+817м з правої сторони за ходом кілометрів дільниці Рясне - Кар`єрна, при ширині смуги відведення залізниці 60 м., на відстані 25 м. від осі під`їзної колії знаходиться земельна ділянка, яка передана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі рішення Рясне - Руської сільської ради від 05.03.2004 № 191 «Про передачу земельних ділянок у власність» і згідно якого проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку та видано їм державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 568507.

Вказане рішення та виданий на підставі нього державний акт вважає незаконними та такими, що порушують право Залізниці на постійне користування наданою їй земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області.

Зазначає, що правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом.

Також, спірна земельна ділянка була зайнята об`єктами залізничної інфраструктури на момент чинності Положення «Про землі, надані транспорту», про що свідчить «План меж полоси відводу лінії Львів-Яворів Львівської залізної дороги» від 1950 року та відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема, для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Частина земельної ділянки смуги відведення, без попереднього вилучення, передана у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки від 31.03.2014, в той час ширина смуги відведення на даній ділянці становить 60 м від осі колії, згідно затвердженого Плану смуги відведення.

Стверджує, що відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до пунктів 54, 55 Загальних засад землекористування та землеустрою (Постанова ЦВК СССР 15.12.1928).

Залізницею, як землекористувачем, обліковується площа в формі 6-зем саме на підставі зазначеного вище плану смуги відведення, що підтверджується довідкою відділу Держземагенства в Яворівському районі Львівської області від 05.02.2014 № 816 та довідкою відокремленого підрозділу «Підзамчівська дистанція колії» від 06.05.2014 № 425.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. З часу відведення залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірних частин земельної ділянки в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області у встановлено порядку у Залізниці не проводилося. Відповідачі до Залізниці щодо вилучення із користування спірної частини смуги відведення не звертались.

Під час прийняття оскаржуваного рішення Рясне - Руською сільською радою не враховано норм законодавства, тому рішення від 05.03.2004 № 191 порушує права та інтереси Залізниці на користування земельною ділянкою, якою користуються ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, просив визнати незаконним та скасувати рішення Рясне-Руської сільської ради від 05.03.2004 № 191 «Про передачу земельних ділянок у власність». Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 загальною площею 0,1950 га, яка була їм передана у приватну власність на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради від 05.03.2004 № 191. Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», а саме звільнити зайняту земельну ділянку в межах Рясне - Руської сільської ради на 4км+792м-4км+817м дільниці Рясне - Кар`єрна.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 року закрито провадження у цивільній справі за позовом Регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до Львівської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, витребування земельної ділянки в частині позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 .

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 року у задоволенні позову Регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до Львівської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, витребування земельної ділянки - відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржили представники позивача Акціонергоно товариства «Українська залізниція» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» Галаса В.Я. та Кінцак С.Б., вважають рішення необґрунтованим, незаконним, прийнятим всупереч нормам матеріального права та з порушенням норм процесуального права, судом неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи, належним чином не досліджено та не враховано пояснення представника Ат «Укразалізниця».

Стверджують, що обставини набуття земельною ділянкою в межах смуги відведення лінії Львів-Яворів Львівської залізниці, статусу державної форми власності і такої, що належить до земель залізничного транспорту, а саме до змель спеціального призначення, ґрунтуються на визначеному законом юридичному факті.

Зокрема, землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та ЗУ «Про транспорт» (ч.ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт»).

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Вважають, що суд безпідставно відкинув доводи про підтвердження права АТ «Укрзалізниця» на постійне користування землями смуги відведення лінії Львів-Яворів Львівської залізниці в адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради та визнав неналежним доказом долучений до матеріалів справи План смуги відведення, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1950 році.

Крім цього, цей план містить межі смуги відводу з відстанню від колії до межових знаків.

Покликаючись на положення ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначають, що наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом.

Також зазначають, що землі для потреб транспорту вважаються землями спеціального призначення, використовуються на підставі особливих положень про ці землі.

Земельним кодексом Української РСР від 25 жовтня 1922 року, чинним на час набуття позивачем права користування земельною ділянкою, передбачалося, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів, рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку.

Право Залізниці на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення нею права власності або користування гарантувалося.

Покликаючись на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2015 справа № 5-рп/2005, зазначає, що відсутня вимога закону щодо обов`язкового виготовлення Залізницею державного акта на право користування земельною ділянкою.

Звертають увагу, що ні у Земельному кодексі УРСР, ні у Земельному кодексі України, серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не було такої підстави, як не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав.

Зазначають про судову практику, а також про те, що спірна земельна ділянка у позивача не вилучалася, згоди на вилучення чи заяви про відмову від права користування земельними ділянками позивач не надавав, про таке рішення не повідомлений.

Не погоджуються із висновком суду щодо форми Акту обстеження земельної ділянки від 31.03.2014.

При цьому, довідка зі сплати за землю скаржником, не є тим документом, який встановлює межі земельної ділянки, за яку здійснюється плата, податкова декларація лише засвідчує той факт, що скаржник як землекористувач виконує свій обов`язок щодо плати за землю.

Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 рокута ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Здійснити розподіл судових витрат.

16.05.2023 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на обставини спірних правовідносин, закон, що такі регулює, а також судову практику, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні скарги необхідно відмовити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області позивачем було надано відповідний план смуги відведення, а саме «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км», який був розроблений у 1950 році.

Нормативно-правовими актами, чинними на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році, а саме: ЗК Української РСР від 25 жовтня 1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів, рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку.

Вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (постанова ЦИК СССР від 15 грудня1928 року).

За змістом статті 17 Закону України "Про основи містобудування", наявний у матеріалах справи «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км» є містобудівною документацією.

Таким чином, АТ Укрзалізниця є належним користувачем зазначеної у плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії дільниці Рясне-Карєрна розташованою у адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка відноситься до земель державної власності.

Відсутність даних Державного земельного кадастру про реєстрацію будь-яких речових прав (зокрема про право постійного користування) на земельну ділянку в межах смуги відведення ДТГО Львівська залізниця в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської дільниці Рясне - Кар`єрна за ДТГО Львівська залізниця, Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), ПАТ Українська залізниця, Регіональною філією Львівська залізниця, ПАТ Українська залізниця та іншими особами, зазначених вище висновків не спростовує, оскільки відповідно до п. 4 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, зокрема, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Разом з тим, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" порушено, оскільки для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме спірна земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки відповідачем, із клопотанням про призначення експертизи позивач не звертався.

При цьому, План є лише одним із документів містобудівної документації, такий не був затверджений виконкомом Рясне-Руської сільської ради, не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці та позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення на даній ділянці становить 60 метрів.

Таким чином, із представлених позивачем доказів не було встановлено, в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 10,8 га за яку позивач сплачує земельний податок, та чи вона територіально включає в себе спірну земельну ділянку.

Суд критично оцінив Акт обстеження земельної ділянки від 31.03.2014 у сукупності з іншими доказами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення Рясне-Руською сільською Яворівського району Львівської області норм законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, тому суд відмовив у скасуванні такого, а відтак і державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Таким чином, суд зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0124, яка є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , набута у власність правомірним шляхом, відповідно до визначеної земельним законодавством процедури та з погодженням меж самим позивачем.

Окремо суд звернув увагу, що Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2021 року в подібних справах № 450/2352/18 та № 450/2410/18 за позовом АТ «Українська залізниця» до власників земельних ділянках про визнання рішення сільської ради незаконним та його скасування, визнання державного акта недійсним вже вказував на те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Отже, задоволення вказаних вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю, клопотання про застосування строків позовної давності, суд не розглядав.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Судом встановлено такі юридичноно значимі факти та відповідні їм правовідносини.

З копії акту обстеження земельної ділянки від 31.03.2014, вбачається, що комісією в складі головного інженера відокремленого підрозділу "Підзамчівська дистанція колії" ДТГО ОСОБА_4 , начальника сектора майнових та земельних ресурсів відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» Коханця Т.А., провідного інженера відділу земельних ресурсів служби з управління майновими та земельними ресурсами ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_5 , інженера-землевпорядника відокремленого підрозділу «Підзамчівська дистанція» ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_6 здійснено обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Рясне-Руської сільської ради, де виявлено, що на 4км+792м - 4км+817м з правої сторони за ходом кілометрів дільниці Рясне - Кар`єрна, при ширині смуги відведення залізниці 60 м., на відстані 25 м. від осі під`їзної колії знаходиться присадибна ділянка за адресою АДРЕСА_1 протяжністю 40м. Яка відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 568507 від 08.06.2005 належить на праві власності ОСОБА_2 .

З копії довідки складеної Відділом Держземагенства в Яворівському районі Львівської області № 816 від 05.02.2014 вбачається, що згідно даних по формі 6-зем станом на 01.01.2014 за Дистанція колії «Підзамче» (ПЧ-2) рахується у постійному користуванні земельна ділянка площею 10,8 га у Рясне-Руській сільській раді.

Відокремлений підрозділ «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» сплачував земельний податок згідно декларації з плати за землю за земельну ділянку, площею 10,8 га, яка розташована на території Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області за 2013-2014, що підтверджується копією довідки №425 від 06.05.2014.

Як вбачається з копії повідомлення Відокремленого підрозділу «Служба колії» ДТГО «Львівська залізниця» від 30.05.2014 адресованого у відповідь на адвокатський запит адвокату Лотишу А.М., залізнична колія, яка проходить в адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області станом на 29.05.2014 є діючою. Вищезгадана колія є під`їзною колією ВАТ «Кар`єроуправління» і призначена для вантажних залізничних перевезень.

Згідно із копією повідомлення ВАТ «Кар`єроуправління» №6 від 05.02.2015 адресованого голові Рясне-Руської сільської ради Е.Смокоровській, до Ясинецького кар`єру прокладена залізнична колія для ввезення будівельного піску. ВАТ «Кар`єроуправління» в подальшому планує продовжувати експлуатації колії.

Також, згідно із листом заступника начальника залізниці з економічних питань Ю.К.Іщук від 04.09.2008 №206/ДНКМ-1, адресованого голові Рясне-Руської сільської ради Е.Смокоровській, ДТГО «Львівська залізниця» просить надати дозвіл на виготовлення технічної документації землеустрою із складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» в межах Рясне-Руської сільської ради.

В свою чергу, рішенням №130 від 18.11.1991 виконавчого комітету Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва» надано ОСОБА_2 у безстрокове користування земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку з земель сільської забудови в с.Рясне-Руське.

В подальшому, рішенням виконкому Яворівської районної ради народних депутатів від 23.01.1992 року №15, ОСОБА_2 надано дозвіл на забудову земельної ділянки в с.Рясне- Руське, одержано дозвіл на право закладки фундаменту та винесено межі земельної ділянки в натуру відповідно до Актів виносу в натуру меж земельної ділянки.

Згідно із копією рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області 8 сесії 4 скликання від 25.12.2003 року №161, земельну ділянку передано у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до копії рішення №191 від 05.03.2004 Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області 9 сесії 4 скликання «Про передачу земельних ділянок у власність» передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0, 195 га, що знаходиться в с.Рясне-Руське Яворівського району Львівської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до копії Акту встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 30.01.2004, комісією у складі інженера-землевпорядника служби колії ОСОБА_7 , землевпорядником Рясне-Руської сільської ради Є.Сухецького, в присутності сільського голови Рясне-Руської сільської ради В.Мельничука, а також ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки Львівської залізниці, яка знаходиться в с.Рясно-Руська Яворівського району, межі в натурі проходять по правій стороні ходу кілометрів дільниці Львів- Кар`єрна на відстані 25,0 м від осі колії. А отже зовнішні межі земельної ділянки, що належать відповідачу є чітко вираженими в натурі та погоджені з представниками сільської ради та із Позивачем - ДТГО «Львівська залізниця».

Згідно з копією Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №568507, виданого 08.06.2005, земельна ділянка, площею 0,1960 га, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 . Державний акт, виданий на підставі рішення 8 сесії 4 скликання Рясно-Руської сільської ради №161 від 25.12.2003 та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.46400437. Дана земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0124 від А до Б межує із землями загального користування, вулицею, від Б до В із землями ОСОБА_1 , від В до Г із землями Львівської залізниці, від Г-А землі запасу сільської ради.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І. 12.12.2014, зареєстрованого в реєстрі за №1838, 1/2 частина земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0124 перейшла у власність ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 .

Згідно із частиною першою, другою статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями (пункт «б» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Відповідно до статті 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту відповідно до ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»).

Згідно із частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (тут і далі, якщо не вказано зворотнє, - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

На підтвердження права постійного користування спірною земельною ділянкою позивач «Українська залізниця» надав «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км», який був розроблений у 1950 році.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач АТ Укрзалізниця є належним користувачем зазначеної у плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії дільниці Рясне-Карєрна розташованою у адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка відноситься до земель державної власності.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" порушено, оскільки для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме спірна земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки відповідачем, із клопотанням про призначення експертизи позивач не звертався.

При цьому, План є лише одним із документів містобудівної документації, такий не був затверджений виконкомом Рясне-Руської сільської ради, не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці та позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення на даній ділянці становить 60 метрів.

Таким чином, із представлених позивачем доказів не було встановлено, в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 10,8 га за яку позивач сплачує земельний податок, та чи вона територіально включає в себе спірну земельну ділянку.

Також, суд критично оцінив Акт обстеження земельної ділянки від 31.03.2014 у сукупності з іншими доказами.

Окремо суд звернув увагу, що за позовом АТ «Українська залізниця» до власників земельних ділянках про визнання рішення сільської ради незаконним та його скасування, визнання державного акта недійсним обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Отже, задоволення вказаних вимог не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння або користування спірної земельної ділянки.

Під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції ухвалою судового засідання від від 10 жовтня 2023 року зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Львівської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору дарування, витребування земельної ділянки до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 446/478/19.

Виключною правовою проблемою, яка ставилася на вирішення ВПВС, визначено вирішення питання, чи є ефективним (належним) способом захисту права АТ «Українська залізниця» у подібних правовідносинах:

- оскарження (визнання недійсним/незаконним та скасування) рішення органу місцевого самоврядування (сільської/селищної/міської ради) та виданого на його підставі Державного акта на право приватної власності (або іншого правовстановлючого документа) на спірну земельну ділянку та/або;

- витребування майна із чужого незаконного володіння (спірної земельної ділянки) (віндикаційний позов) або;

- усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (спірною земельною ділянкою) (негаторний позов).

За наслідками розгляду даної справи, у постанові від 25 січня 2025 року ВПВС виснувала, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах один з одним, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту (аналогічні висновки викладені у пунктах 108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

Як зазначалось, особа може витребувати належне їй майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів місцевого самоврядування або документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право власності, оскільки їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном.

Натомість усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14- ц (провадження № 14-256цс18), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)].

Підсумовуючи викладене вище, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц(пункт 146).

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).

Разом з тим, звертаючись до суду із позовними вимогами, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Рясне-Руської сільської ради від 05.03.2004 № 191 «Про передачу земельних ділянок у власність», скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 загальною площею 0,1950 га, яка була їм передана у приватну власність на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради від 05.03.2004 № 191, зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», а саме звільнити зайняту земельну ділянку в межах Рясне - Руської сільської ради на 4км+792м-4км+817м дільниці Рясне - Кар`єрна.

За висновком суду першої інстанції, судом не встановлено, яка частина земельної ділянки, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 , площею 0,1950 га накладається на смугу відведення залізниці.

У постанові від 25 січня 2025 року справа № 446/478/19 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці.

АТ «Укрзалізниця» має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на смугу відведення залізниці. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16).

Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України).

У власних висновках Верховний Суд базується на тому, що за змістом частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні, яка ідентифікується насамперед її просторовим розташуванням, що описується через її межі. Частина земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці та межі якої відомі, може бути витребувана від особи, яка незаконно заволоділа такою земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що відповідач буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку АТ «Укрзалізниця», а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

Крім того, варто зазначити, що віндикаційний позов дозволяє в більшій мірі вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів.

Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Тому в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ «Укрзалізниця» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності відповідача ОСОБА_1 і власне що порушує володіння АТ «Укрзалізниця» спірною земельною ділянкою.

Водночас неналежність та неефективність заявленого позивачем способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від 04.07.2023 у справі № 373/626/17 (пункт 67), від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18 (пункт 8.17), від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22 (пункт 116).

Як наслідок, у позові АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування рішення Рясне-Руської сільської ради від 05.03.2004 № 191 «Про передачу земельних ділянок у власність», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», необхідно відмовити з огляду на неналежність обраного способу захисту.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зробив правильні висновки про відмову у задоволенні позову, зокрема, з огляду на неналежність обраного способу захисту, а також відсутність доказів про частину земельної ділянки, що належить на праві постійного користування АТ «Укрзалізниця» та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності відповідача ОСОБА_1 , що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року по справі № 446/478/19.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 20 січня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк