Справа № 740/7337/24
Провадження № 2/740/446/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайоний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» (далі ТОВ «Енера Чернігів», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

установив:

У грудні 2024 року ТОВ «Енера Чернігів» звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2023 по 31.01.2024 у розмірі 11 539,44 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 08.07.1994 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Між товариством та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладено договір про постачання електричної енергії від 01.01.2019 № 210003955. Крім того, укладення договору підтверджується фактом споживання електричної енергії та оплати виставлених рахунків споживачем. З 01.01.2019 по 31.01.2024 товариство постачало ОСОБА_1 за вищевказаною адресою електричну енергію (особовий рахунок № НОМЕР_1 ). Однак відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2024 становить 11 539,44 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь. ОСОБА_1 не зверталася до товариства із заявою про складення графіку погашення заборгованості, не надавала довідки на підтвердження її неплатоспроможності, а тому 23.01.2024 постачання електроенергії за вищевказаною адресою було припинено. 10.06.2024 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ у справі № 740/3200/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за спожиту електроенергію за період з 01.09.2023 по 31.01.2024 у сумі 11 539,44 грн, який скасовано ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.07.2024 скасовано.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 18 лютого 2025 року 15-00 год., яке у подальшому відкладено на 02 квітня 2025 року 10-00 год.

У відзиві на позовну заяву відповідачка не визнала позовні вимоги, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, стягнути із відповідача на свою користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 151,40 грн та постановити окрему ухвалу щодо порушень законодавства фізичними особами, вказаними у позові, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 182, 189, 356, 358, 364-1 та 400-1 КК України, надіслати її прокурору або органу досудового розслідування та встановити строк для надання суду відповіді про вжиті заходи. Відповідачка повідомила, що ТОВ «Енера Чернігів» систематично порушує її права, зокрема, у 2018 році відключили її квартиру від електропостачання, тим самим позбавили її права користуватися послугами електрозабезпечення квартири. За твердженням відповідачки, після скасування судового наказу у справі № 740/3200/24 було складено заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг з 01.01.2019 та підписано її від імені відповідачки. У зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулася із заявою до органів прокуратури про підробку її підпису в заяві-приєднанні. Відомості за цим фактом внесено до ЄРДР за № 0000008 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. На думку відповідачки, позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що вона є належним відповідачем у вказаній справі. Відповідно до відомостей, які містяться в Державному реєстрі на нерухоме майно, ОСОБА_1 не є власником або співвласником квартири АДРЕСА_1 . З 22.04.2022 відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі, а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи. Відтак, відповідачка не є власником та споживачем наданих позивачем послуг, а тому не зобов`язана сплачувати комунальні послуги, які нібито надавалися товариством. Крім того, до позовної заяви не додано належним чином завірених копій установчих документів позивача, якими встановлюються межі цивільної правоздатності та межі повноважень представників юридичної особи. Матеріали справи не містять документів, на підставі яких можна було б встановити наявність у ОСОБА_2 (особа, яка підписала позовну заяву) права звертатися до суду з такою позовної заявою. Позивачем не доведено належними доказами надання ним послуг. Зокрема, до позовної заяви не додано жодного документа, який би доводив факт укладення договору про надання послуг з постачання електричної енергії між ТОВ «Енера Чернігів» та ОСОБА_1 , не додано належних та допустимих документів, зі змісту яких можна було б встановити обсяги нібито спожитої енергії. Доданий до позову розрахунок заборгованості є недопустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам законодавства України, натомість будь-яких первинних господарських документів не надано.

У відповіді на відзив представник позивача Ярошевич Н. П. вважала доводи відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, необґрунтованими та безпідставними. Зазначила, що документами, якими підтверджуються її повноваження, є довіреність від 25.12.2024, копія якої міститься у матеріалах справи, що у свою чергу повністю спростовує доводи відповідачки щодо неналежного підтвердження повноважень представника товариства. На виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» між сторонами шляхом підписання 13.12.2018 заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 № 210003955. Крім того, укладення договору підтверджується фактом споживання електричної енергії та оплати виставлених рахунків споживачем. Фактичне відключення споживача від постачання електричної енергії проведено 23.01.2024, а не в 2018 році, як стверджує у відзиві відповідачка. При цьому їй було надіслано засобами поштового зв`язку попередження про припинення надання послуг з розподілу електричної енергії. Твердження ОСОБА_1 про те, що вона є неналежним відповідачем - безпідставні, оскільки відповідно до наданого до позовної заяви договору купівлі-продажу квартири, за якою обліковується заборгованість, її власником є ОСОБА_1 . Відповідачка стверджує, що вона не є власником квартири, при цьому не надає жодних належних і достатніх доказів на підтвердження її доводів. Її доводи про відсутність відомостей про реєстрацію права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи. Зі змісту доданого до відзиву на позовну заяву витягу з ЄРДР неможливо ідентифікувати особу, якій повідомлено про підозру, або юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, а тому вказаний документ не є належним доказом у силу ст. 76, 77 ЦПК України, оскільки відсутність вищевказаних відомостей виключає можливість ототожнення в ній інформації з позовними вимогами ТОВ «Енера Чернігів», які заявлені у вказаній справі. Крім того, у відзиві не міститься жодного спростування та доказів щодо наявності/відсутності заявленої до стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію або доказів її сплати.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідачка зазначила, що позивачем не доведено, що в період з 01.09.2023 по 31.01.2024, за який нарахована заборгованість, відповідачка була власником квартири. Указана обставина спростовується наданою відповідачкою Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. У свою чергу позивачем не надано суду витягу з вищевказаного реєстру, який би підтвердив, що у період з 01.09.2023 по 31.01.2024, за який позивачем нібито надані комунальні послуги з електропостачання, ОСОБА_1 була власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Також у матеріалах справи містяться докази, які підтверджують той факт, що відповідачка не споживала за вказаною адресою надані комунальні послуги, оскільки з 22.04.2022 є внутрішньо переміщеною особою. 28.09.2023 проведено заміну лічильника без присутності відповідачки, без складення акта про заміну лічильника, без фіксації остаточних показів старого лічильника та показів нового лічильника. У 2022 році у відповідачки була відсутня заборгованість, лише після заміни лічильника невідомо яким чином з`явився борг.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник позивача Ярошевич Н. П. подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі за наявними у матеріалах справи доказами, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, при цьому належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання, жодних заяв/клопотань до суду не подавала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з наданою позивачем копією договору купівлі-продажу від 08.07.1994 Орендне підприємство «Ніжинський міськмолокозавод» продало ОСОБА_1 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 17, 18).

Відповідно до відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 15.02.2023 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , ні за ким не зареєстроване (а. с. 81).

Відповідно до заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 13.12.2018 на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України та з метою неперервного електрозабезпечення за об`єктом побутового споживача за адресою: АДРЕСА_3 , учасник роздрібного ринку електричної енергії постачальник електричної енергії ТОВ «Енера Чернігів», який діє на підставі ліцензії, виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 № 429 повідомляє про припинення діяльності постачальника за регульованим тарифом ПАТ «Чернігівобленерго», та приєднання споживача з 01.01.2019 до договору про постачання електричної енергії універсальних послуг № 24-373 від 01.01.2020, укладеного з ПАТ «Чернігівобленерго» за особовим рахунком № НОМЕР_1 бази даних споживачів постачальника за регульованим тарифом. Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору, яка повертається споживачем на адресу учасника роздрібного ринку, та/або сплати за рахунком (квитанцією) за спожиту електричну енергію. У вказаній заяві-приєднанні в графі «Споживач ОСОБА_1 » міститься підпис (а. с. 15).

Згідно з витягом з ЄРДР за № 0000008 від 17.01.2025, 17.01.2025 до Ніжинської окружної прокуратури надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , про те, що невідомою особою підроблено її підпис у заяві-приєднанні до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних умов (а. с. 100).

Відповідно до наданого позивачем розрахунком за період з 01.09.2023 по 31.01.2024 заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 становить 11 539,44 грн.

Як убачається з довідки від 22.04.2022 № 3002- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 80).

Відносини щодо постачання електричної енергії регулюються законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - Правила).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, серед інших, послуги з постачання та розподілу електричної енергії.

На підставі ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з абз. 5 п. 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Вказаний норма Закону кореспондується з абз. 2 п. 1.2.15 Правил, яким передбачено, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, його укладення можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь - якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

Пунктом 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що рахунок за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію оплачується споживачем протягом 10 робочих днів з дня отримання рахунка, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Згідно з пп. 2 п. 5.5.5 Правил споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Таким чином, послуги з постачання електричної енергії за своїм функціональним призначенням належать до житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Приписами ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на вищенаведені правові норми обов`язком споживача є своєчасна оплата за використану електричну енергію згідно із затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов недоведеним та необґрунтованим і відсутніми підстави для задоволення позову.

Так, позивачем у позовній заяві визначено відповідачем ОСОБА_1 , з якої він просив стягнути на свою користь заборгованість за період з 01.09.2023 по 31.01.2024, посилаючись на те, що з нею укладено договір про постачання відповідних послуг, вона є споживачем наданих товариством послуг і власником квартири, за якою обліковується заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідачка зазначила, що не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, згідно з доданою до відзиву інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 15.02.2023 ні за ким не зареєстроване.

У свою чергу позивачем указані обставини не спростовано, не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме відповідачка ОСОБА_1 станом на 01.09.2023 (на момент виникнення заборгованості) є власником указаної квартири.

Необгрунтованими є доводи позивача про те, що договором купівлі-продажу вищевказаної квартири від 08.07.1994 підтверджується, що ОСОБА_1 є власником квартири, оскільки з моменту укладення договору минуло майже 30 років, протягом яких право власності на квартиру могло неодноразово переходити до інших осіб.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.09.2023 по 31.01.2024.

Однак, починаючи з 22.04.2022 відповідачка є внутрішньо переміщеною особою та проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 , що підтверджується наданою нею довідкою та у свою чергу повністю спростовує доводи позивача про те, що в період з 01.09.2023 по 31.01.2024 ОСОБА_1 була споживачем наданих послуг.

Отже, позивачем не надано доказів виникнення відповідних правовідносин з відповідачкою ОСОБА_1 , яка з урахуванням вищевказаного - не є споживачем житлово-комунальних послуг, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за період з 01.09.2023 по 31.01.2024 є безпідставними.

Вирішуючи позов у межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

До того ж у відзиві на позовну заяву відповідачка просила суд постановити окрему ухвалу щодо порушень законодавства фізичними особами, зазначеними у позовній заяві, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 182, 189, 356, 358, 364-1 та 400-1 КК України.

У зв`язку з цим, слід зазначити, що відповідно до ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Окрема ухвала суду це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2019 у справі № 800/500/16 (провадження № 11-1156заі18) зазначено, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

У свою чергу, учасник справи не позбавлений можливості самостійно звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення, на його думку, кримінальних правопорушень.

Так, у матеріалах справи містяться відомості про звернення відповідачки до правоохоронних органів із заявою про ймовірну підробку документів, які були надані позивачем на обґрунтування своїх вимог, та внесення відповідних відомостей до ЄРДР за фактом такого звернення. Відповідачкою не наведено належного обґрунтування необхідності постановлення окремої ухвали у вказаній цивільній справі за наведених вище обставин.

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У відзиві на позовну заяву відповідачка просила стягнути з позивача на свою користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 151,40 грн, посилаючись на те, що 24.06.2024 вона подала заяву про скасування судового наказу у справі № 740/3200/24 (провадження № 2-с/740/22/24) від 10.06.2024, в якій просила стягнути із заявника ТОВ «Енера Чернігів» витрати зі сплати судового збору в розмірі 151,00 грн, однак ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.07.2024 у справі № 740/3200/24 (провадження 2-с/740/22/24) скасовано судовий наказ, але не вирішено питання про розподіл судових витрат у випадку скасування судового наказу.

Отже, як убачається з вищенаведеного, відповідачка понесла судові витрати зі сплати судового збору за заяву про скасування судового наказу у цивільній справі № 740/3200/24, тобто не в межах розгляду цієї цивільної справи. За таких обставин, понесені відповідачкою судові витрати у розмірі 151,40 грн не пов`язані з розглядом цивільної справи за позовом ТОВ «Енера Чернігів» до неї про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію (справа № 740/7337/24), а тому відсутні підстави для стягнення таких витрат з позивача.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 5, 12, 13, 76 81, 89, 141, 263 265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Чернігів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без п овідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко