Справа № 569/2569/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,

за участі секретаря судового засідання М. Янка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради (в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 )

до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради (в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) (надалі - позивач) звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (надалі відповідачі), в якій просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до розпорядження Рівненського міського голови від 09.06.2022 № 490- р було прийнято рішення про негайне відібрання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дітей. Рішенням Рівненського міського суду від 19 вересня 2022 року у справі № 569/7769/22 діти були відібрані від матері ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до п. 22, п. 24 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», малолітнім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням Рівненського міського голови від 16.11.2022 № 1040-р малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 влаштовані у дитячий будинок сімейного типу. Батьки дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розлучені відповідно до рішення Рівненського міського суду у справі № 569/16075/23. Мати дітей ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації ДУ Рівненський слідчий ізолятор Крючкова А. В. заарештована 14.04.2023 за ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за клопотанням СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, за підозрою в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.4 КК України. Вона засуджена 11.10.2023 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлена волі. На даний час ОСОБА_3 тимчасово перебуває в слідчому ізоляторі, у зв`язку із розглядом кримінального провадження у Костопільському районному суді Рівненської області. Відповідно до вироків Рівненського міського суду від 08.06.2023 у справі №569/12110/22, Рівненського районного суду від 03.07.2023 у справі № 570/2174/23, вона визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.185 та 190 КК України. З даних вироків вбачається, що ОСОБА_3 здійснювала систематичні кримінальні правопорушення починаючи з червня 2022 року, фактично із моменту відібрання малолітніх дітей від матері. Службі у справах дітей відомо, що батько ОСОБА_4 , протягом останнього час проживав за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 . ОСОБА_4 за вказаними адресами направлялися письмові виклики з`явитися до Служби у справах дітей з метою вирішення питання соціально-правового захисту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Він до Служби з письмовими заявами про повернення йому на проживання, виховання та утримання малолітніх дітей не звертався на виклики до Служби не з`являвся.

Всупереч вимогам ст. 150 та 180 СК України, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 не виконували батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дітей. Батьки дітей ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не проявляли щодо них батьківської турботи та любові. Поведінка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам малолітніх дітей. Отже, виходячи із вищевикладеного, у зв`язку з бездіяльністю, а саме відсутністю бажання у матері та батька дітей брати участь у вихованні та забезпеченні матеріального благополуччя дітей, створились умови, які шкодять інтересам малолітнім дітям. Ухилення від виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 батьківських обов`язків є фактом їхньої свідомої поведінки, оскільки вони мали реальну можливість виконувати їх, але не вчиняють відповідних дій. Питання про стан виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських обов`язків щодо малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 25 січня 2024 року. Розглянувши матеріали справи, Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про звернення Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради до Рівненського міського суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та рекомендувала органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . За таких підстав Служба у справах дітей, якій рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 19.10.2004 № 261, делеговані повноваження звертатися до суду з позовними заявами про позбавлення батьківських прав, представництво інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей в суді від імені органу опіки та піклування, з міркувань найкращого забезпечення інтересів малолітньої дитини, вважає за доцільне звернутися до суду із заявою про позбавлення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прав стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження.

06 березня 2024 року Службою у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради було подано висновок № 08-01-66/24 від 05.03.2024 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ».

08 травня 2024 року відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позов, в якому вказала, що у важкий момент її життя вона не отримала вчасної та достатньої допомоги, внаслідок чого діти були вилучені з її попередньої родини. Відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_9 , намагається створити нову сім`ю та почати нове життя, вважає, що у її новій родині її діти будуть забезпечені житлом та побутовими умовами для повноцінного виховання та навчання, а вимоги позивача не відповідають найкращим інтересам її дітей, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

01 липня 2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вказує, що заперечення ОСОБА_3 проти позовних вимог є необґрунтованими та такими, що суперечать встановленим обставинам справи та зібраними в ній доказами. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав не свідчить про її інтерес до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та реальне бажання змінити поведінку. Просить задовольнити позовні вимоги повністю.

10 вересня 2024 року відповідач ОСОБА_3 подала заперечення на відповідь на відзив, в якому вказала, що вона не має шкідливих звичок, одружена та разом з чоловіком бажає виховувати своїх дітей у новій родині. Вона любить своїх дітей і дуже хоче зберегти родинні відносини з ними, станом на даний час вона перебуває у ДУ Рівненський слідчий ізолятор та не має реальної можливості здійснювати батьківські обов`язки щодо її дітей, виховувати їх та піклуватися про них. Але вона мріє про родину, 09.05.2024 вона зареєструвала шлюб із громадянином ОСОБА_9 , зареєстрованим у АДРЕСА_5 . Вважає, що у новій родині її діти будуть забезпечені житлом та побутовими умовами для повноцінного виховання та навчання. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 20.11.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, у ньому наведених.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

Заслухавши відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд встановив таке.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчать копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 12.07.2019, актовий запис 1151, та копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 07.08.2019, актовий запис 4.

Рішення Рівненського міського суду від 19 вересня 2022 року у справі №569/7769/22 відібрано дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від матері ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав.

Відповідно до п. 22, п. 24 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», малолітнім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням Рівненського міського голови від 16.11.2022 № 1040-р малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 влаштовані у дитячий будинок сімейного типу.

Згідно інформації ДУ Рівненський слідчий ізолятор ОСОБА_3 заарештована 14.04.2023 за ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за клопотанням СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, за підозрою в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.4 КК України. Вона засуджена 11.10.2023 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлена волі. На даний час ОСОБА_3 тимчасово перебуває в слідчому ізоляторі, у зв`язку із розглядом кримінального провадження у Костопільському районному суді Рівненської області. Відповідно до вироків Рівненського міського суду від 08.06.2023 у справі №569/12110/22, Рівненського районного суду від 03.07.2023 у справі № 570/2174/23, вона визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.185 та 190 КК України.

Як слідує з характеристики ОСОБА_3 , що надана ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" від 29.04.2024, ув`язнена ОСОБА_3 за час ув`язнення зарекомендувала себе з позитивної сторони.

Згідно з висновком Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-66/24 від 05.03.2024 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 », питання про стан виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 25 січня 2024 року. Розглянувши матеріали справи, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про звернення служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради до Рівненського міського суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та рекомендувала органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Враховуючи вищевикладені факти, керуючись ст. 19 та ст. 164 Сімейного кодексу України, вважають за доцільне позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною;

по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.

У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20,від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Аналізуючи вимоги та положення згаданого законодавства, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини.

Судом не встановлено, що позбавлення відповідачів батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , необхідне в якнайкращих інтересах дітей. Жодних доказів способу життя, який би міг негативно впливати на дітей, чи зловживання відповідачами наркотичними засобами, чи доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку батьків на краще, позивачем суду не надано. В матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідачі притягувалися до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство відносно неї.

Суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04), у якій він наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У даному випадку, зокрема, відповідачка ОСОБА_3 проти позбавлення батьківських прав заперечувала та виявила ствердне бажання налагодити відносини і спілкування із дітьми.

Крім того, суд зазначає, що бездіяльність відповідачів при виконанні батьківських обов`язків, не свідчить про наявність підстав для позбавлення їх батьківських прав відносно дітей, оскільки, серед іншого, існували об`єктивні обставини відсутності можливості такого спілкування (перебування ОСОБА_3 в ДУ Рівненський слідчий ізолятор).

Враховуючи, що позбавлення відповідачів батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, однак, враховуючи попередню поведінку відповідачів, вважає за необхідне попередити їх про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради контроль за виконанням відповідачами батьківських обов`язків.

При цьому, суд роз`яснює, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідачів як матері та батька щодо дітей протягом розумного строку після ухвалення судового рішення, позивач може знову ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав.

Суд не приймає до уваги висновок Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-66/24 від 05.03.2024 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 », згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки такий висновок носить рекомендаційний характер, не містить обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідачів такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не містить обґрунтованого посилання на те, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дітей.

За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити, однак попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та попередити, що в разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вони можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дітей.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради (в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та попередити, що в разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вони можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дітей

Контроль за виконанням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради (в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) ( АДРЕСА_6 , ІК НОМЕР_3 );

відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 , ІК НОМЕР_4 );

відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_8 , ІК НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення складане та підписане 11.04.2025.

Суддя О. Левчук