"11" квітня 2025 р. Справа № 363/1730/25
УХВАЛА

11 квітня 2025 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши заяву Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Першого заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах Пірнівської сільської ради до ОСОБА_1 , про усунення перешкоди у користуванні земельними ділянками та скасування рішень про їх державну реєстрацію,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовано тим, що рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №261-24-VI від 10 липня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:0208 та :36:118:0212 площею по 0,12 га кожна.

В подальшому на підставі ряду договорів купівлі-продажу земельної ділянки право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:0208 та :36:118:0212 в кінцевому рахунку набув ОСОБА_4 , який згодом об?єднав належні йому земельні ділянки з вказаними кадастровими номерами, внаслідок чого утворено земельну ділянку з кадастровим номером :36:118:6155 площею 0,24 га, яку ОСОБА_1 в подальшому поділив на три земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:6156, :36:118:6157 та :36:118:6158 площею 0,08 га кожна.

Отже, власником вищевказаних земельних ділянок, переданих у приватну власність рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №261-24-VI від 10 липня 2013 року на теперішній час є ОСОБА_1 .

Водночас відведення у приватну власність вказаних земельних ділянок здійснено з порушенням вимог ст.ст. 19, 20, 58, 59, 60-62, 83, 84, 116 ЗК України та ст. ст. 1, 4, 88-90 ВК України.

У даній заяві прокурор в порядку забезпечення позову просить накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :36:118:6156 площею 0,08 га, :36:118:6157 площею 0,08 га та :36:118:6158 площею 0,08 га, які на праві власності належать ОСОБА_1 , а також заборонити проведення на вказаних земельних ділянках будь-яких робіт.

На обґрунтування необхідності забезпечення позову прокурор посилається на те, що забезпечення позову необхідне для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, та забезпечення позивачу реального та ефективнлшл виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області №261-24-VI від 10 липня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельні ділянки з кадастровими номерами :36:118:0208 та :36:118:0212 площею по 0,12 га кожна.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 419588112 від 25 березня 2025 року, первісна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :36:118:0208 площею 0,12 га відбулася 17 липня 2013 року, власник ОСОБА_2 . Із вказаної інформаційної довідки також вбачається, що земельну ділянку 24 листопада 2021 року об`єднано з іншою земельною ділянкою, однак відомості про те, з якою саме відсутні.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №419587844 від 25 березня 2025 року, первісна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :36:118:0212 площею 0,12 га відбулася 17 липня 2013 року, власник ОСОБА_5 . Із вказаної інформаційної довідки також вбачається, що земельну ділянку 24 листопада 2021 року об`єднано з іншою земельною ділянкою, однак відомості про те, з якою саме відсутні.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 388 ЦК України, держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:

- з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;

- з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Згідно ч. 5 ст. 390 ЦК України, суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

Згідно п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №4292-ІХ, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Водночас, ні в позовній заяві, ні в заяві про забезпечення позову вказані вимоги Закону, які мають зворотну дію в часі, позивачем не враховано.

Крім того, ухвалою суду від 07 квітня 2025 року позовну заяву по справі залишено без руху, оскільки позивачем всупереч п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначено ціну позову й безпідставно вказано, що в позові про повернення нерухомого майна висунуто вимоги немайнового характеру.

Вказані недоліки позовної заяви на даний час не усунуто.

Разом з тим, буд-які належні, допустимі і достатні докази того, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами: :36:118:6156 площею 0,08 га, :36:118:6157 площею 0,08 га та :36:118:6158 площею 0,08 га утворилися внаслідок об`єднання та поділу земельних ділянок з кадастровими номерами :36:118:0208 та :36:118:0212 в справі відсутні і суду не надано.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, доводи та обґрунтування позову, подані докази та викладені вище обставини, а також вимоги Закону №4292-ІХ, які мають зворотну дію в часі і на разі в справі позивачем не дотримано, підстав для забезпечення позову судом не встановлено.

Відтак, в задоволенні заяви слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-154, 260 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя