КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 759/6021/25

провадження № 22-ц/824/9782/2025

08 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження в справіза позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі: Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції в м. Києві, Державного Бюро розслідувань України, Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Києві, Департаменту патрульної поліції м. Києва, Київської міської прокуратури, Святошинського районного управління МВС України в м. Києві, Святошинського районного суду м. Києва, Секретаріату уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року в складі судді Журибеди О.М.,

встановив:

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року вказану цивільну справу направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

27.03.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року шляхом направлення її на офіційну електронну адресу Київського апеляційного суду.

Також, 29.03.2025 ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року подав апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд».

Враховуючи тотожний зміст поданих ОСОБА_1 апеляційних скарг, апеляційний суд вважає їх однією апеляційною скаргою.

03.04.2025 року матеріали справи надійшли на адресу Київського апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з наступних підстав.

Так, право апеляційного оскарження передбачено статтею 352 ЦПК України.

Частиною першою статті 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, визначені у вказаній нормі.

Згідно частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Як вбачається, перелік, зазначений у частині першій статті 353 ЦПК України, не містить ухвали про направлення справи для визначення підсудності.

Так, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою.

Таким чином, право на суд, складовою якого є право доступу до правосуддя, в аспекті апеляційного оскарження ухвали місцевого суду може бути обмежено на національному рівні з легітимною метою та із забезпеченням пропорційності при застосуванні відповідних правових засобів, передбачених процесуальним законом. Наведене не має наслідком порушення права на доступ до правосуддя.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц, у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати в порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи своїми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 753/1798/22.

Виходячи зі змісту статті 353 ЦПК України, ухвала суду про направлення справи для визначення підсудності не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про направлення справи для визначення підсудності відповідно до положень ЦПК України не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, то апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року слід повернути скаржнику.

При цьому суд уважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що заперечення на ухвалу про направлення справи для визначення підсудності у справі, постановлену Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року, можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за результатами її розгляду.

Керуючись ст.ст. 352, 353, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі: Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції в м. Києві, Державного Бюро розслідувань України, Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Києві, Департаменту патрульної поліції м. Києва, Київської міської прокуратури, Святошинського районного управління МВС України в м. Києві, Святошинського районного суду м. Києва, Секретаріату уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Міністерства юстиції України про стягнення моральної шкоди вважати неподаною та повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук