Справа № 509/4020/24
11 квітня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кириченко П.Л.
при секретарі Осадченко С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про зобов`язання усунити перешкоди у користуванні земельної ділянки,
про скасування державної реєстрації права на земельну ділянку,
учасники цивільного провадження:
відповідач ОСОБА_2 , -
Межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були встановлені за наявними огорожами та не змінювалися.
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 стали відомі обставини щодо порушення права користування земельними ділянками, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права.
У разі незгоди одного із власників земельних ділянок на проведення інвентаризації земель спір щодо виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру вирішується судом.
Для усунення вказаних невідповідностей необхідно внести зміни до АС ДЗК, а саме: дані щодо просторового місця розташування кутових поворотних точок зовнішніх меж, без зміни загальної плоші.
Позивач зазначає, що оскільки ОСОБА_2 відмовився від замовлення Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель для внесення змін до Державного земельного кадастру, вона вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права.
Позивачка в судове засідання з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку ст. 211 ЦПК України, додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд задовольнити позов, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 відзив до суду відповідно до ст. 178 ЦПК України не направив, до судового засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Рух справи
17 липня 2024 року судом першої інстанції було відкрито провадження по справі.
Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме ст.280-282 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Обставини, які встановлені судом:
Позивачка ОСОБА_1 на підставі договору-купівлі-продажу від 26.10.2007 року, укладеному з ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Віницьким Б.В., придбала земельну ділянку площею 0,055 га.
Матеріалами справи підтверджується, що для можливості відчуження частини ділянки площею 0,055 га ОСОБА_3 було замовлено схему виділення в натурі земельної ділянки 0,055 га з ділянки площею 0,25 га, яка була виготовлена ТОВ «Граунд-М».
29 грудня 2007 року виконкомом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області було прийнято Рішення №634, яким земельній ділянці ОСОБА_1 площею 0,055 га було присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .
На підставі рішення №68 виконкому Таїровської селищної ради ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Судом встановлено, що пропозиція щодо врегулювання спору була направлена позивачкою ОСОБА_2 під час провадження Одеським апеляційним судом у справі №509/3556/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2022 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном
Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, Одеським апеляційним судом у Постанові від 23.05.2024 року у справі №509/3556/17 встановлено: «Як вище зазначалось в процесі розгляду справи ухвалою апеляційного суду була призначена додаткова судова земельно-технічна експертиза. Відповідно до висновку експертів № 22-6327 від 28.03.2024:
фактичне місце розташування меж цієї ділянки не відповідає межам згідно даних, внесених до АС Державного земельного кадастру;
земельна ділянка ОСОБА_1 характеризується як надлишками загальною площею 118 кв.м., так і недоїмкою площею 26 кв.м.;
фактичне місце розташування меж цієї ділянки не відповідає межам згідно даних, внесених до АС Державного земельного кадастру;
земельна ділянка ОСОБА_2 характеризується як надлишками загальною площею 213 кв.м., так і недоїмкою площею 89 кв.м.;
межі земельної ділянки ОСОБА_2 згідно даних АС ДЗК накладаються на фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_1 , площа накладення 26 кв.м.
Вказане зміщення меж земельних ділянок вказує на те, що при внесенні даних щодо просторового місця розташування зовнішніх меж земельних ділянок до АС ДЗК ці дані було внесено зі зміщенням (зміною кута між межами).
У разі приведення (встановлення) зовнішніх меж земельних ділянок до даних, які містяться у АС ДЗК частину земельної ділянки № НОМЕР_3 а повністю буде розташовано на землі загального користування АДРЕСА_2 . Також розділова межа, яка відділяє земельні ділянки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 буде проходити через житловий будинок літ. «А» по АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_2 ).
Експерти зазначили, що для усунення вказаних невідповідностей необхідно внести зміни до АС ДЗК, а саме дані щодо просторового місця розташування кутових поворотних точок зовнішніх меж, без зміни загальної площі.
В процесі розгляду справи з зустрічними позовними вимогами відповідач до суду не зверталась.
Однак, за результатами детального експертного дослідження, аналізу даних в АС ДЗК та інших правовстановлюючих документів на земельні ділянки сторін, встановлена невідповідність інформації щодо просторового місця розташування кутових поворотних точок зовнішніх меж земельних ділянок як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , що може бути усунено шляхом внесення змін до АС ДЗК без зміни загальної площі. Тобто, власники земельних ділянок мають право звернутися до компетентних органів з метою усунення вказаних невідповідностей та після впорядкування відповідної інформації в АС ДЗК вирішувати питання, які стосуються порядку користування суміжними земельними ділянками».
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у позовній заяві ОСОБА_1 відповідають обставинам, встановленим Одеським апеляційним судом під час слухання справи №509/3556/17.
Відповідно до ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:
поділу або об`єднання земельних ділянок;
скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;
якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Згідно зі ст.55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
За змістом ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Згідно ч.4 Розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки.
Як вбачається з технічної документації суміжний землевласник ОСОБА_2 був повідомлений про погодження та закріплення межовими знаками меж земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом розміщення оголошення у газеті «Одеське життя» №31 від 31.07.2024 року.
З вказаного суд приходить до висновку, що позивачем виконано вимоги, передбачені ст.79-1 Земельного кодексу України, ч.4 Розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про державний земельний кадастр», ст.55 Закону України «Про землеустрій», однак позивачка не має можливості реалізувати прав на внесення до Державного земельного кадастру змін за розробленою документацією без узгодження з відповідачем ОСОБА_2 .
У Постанові від 24 листопада 2021 року під час розгляду справи №817/1780/17 Верховний Суд зазначив: відповідно до пунктів 117,118,138 вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051) відомості (зміни до них) про зареєстровані земельні ділянки вносяться до державного земельного кадастру в разі: внесення змін до відомостей про земельну ділянку; внесення нових (додаткових) відомостей про земельну ділянку, а також виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру. Відтак, чинним законодавством передбачено можливість внесення змін до Державного земельного кадастру,
Відповідно до ст.ст.316,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частиною 3 ст.152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
У Постанові від 01 жовтня 2019 року у справі №922/2723/17 Верховний Суд дійшов таких висновків: згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною першою статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, що склалися, виходячи з тих відносин, які регулюють нормам права, і такий спосіб має забезпечувати ефективний захист та відновлення порушеного права позивача. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частина10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає випадки скасування реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Згідно з ч.6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Суд зауважує, що під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 13 ЦПК України в межах позовних вимог, позивачка під час судового розгляду змогла частково обґрунтувати свої позовні вимоги, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За часткового задоволення позову з відповідача слід стягнути понесені позивачкою витрати із судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст.12,13,76-81,89,141,258,259,263-265, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки та скасування державної реєстрації права на земельну ділянку - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.
В іншої частині відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Одеського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Суддя: Кириченко П.Л.