ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/9994/22 Номер провадження 22-ц/814/1553/25Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.

суддів: Бутенко Г.Л., Карпушина Г.Л.,

за участю секретаря Дороженка Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Будігая Олександра Васильовича на рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга полтавська державна нотаріальна контора про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання в порядку спадкування права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Друга полтавська державна нотаріальна контора про реальний поділ домоволодіння і земельної ділянки, виділ в окрему одиницю частини нерухомого майна, що є у спільній частковій та спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визначити частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0851 га, кадастровий номер : 10:003:0198, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кожному із її співвласників у таких частках: за нею 3/5 частини земельної ділянки, за відповідачем 2/5 частини земельної ділянки.

Просила припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку у зв`язку із виникненням права спільної часткової власності та визнати за нею у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на належні їй 3/5 частини у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0198 за адресою АДРЕСА_1 .

Вказувала, що після смерті матерії ОСОБА_3 , їй як спадкоємцю 14.11.2022 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

До складу спадкового майна також входить земельна ділянка, яка перебуває у спільній сумісній власності та належала спадкодавцеві ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЛ №473729.

Враховуючи невизначеність часток у земельній ділянці, яка є об`єктом спільної сумісної власності, вона не може реалізувати своє право на її успадкування після смерті попереднього власника - спадкодавця ОСОБА_3 .

В січні 2023 року із зустрічним позовом про реальний поділ домоволодіння і земельної ділянки, виділ в окрему одиницю частини нерухомого майна, що є у спільній частковій та спільній сумісній власності до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2 , який просив розділити належну співвласникам земельну ділянку площею 0,0851 га, кадастровий номер : 10:003:0198, за адресою АДРЕСА_1 , виділивши йому частину ділянки на якій розміщені належні йому будівлі та споруди, припинивши право спільної сумісної власності на зазначений об`єкт нерухомості та визначити остаточний варіант після проведення судової експертизи.

Просив виділити в окремий об`єкт із спільної часткової власності належні йому 2/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що складається: у житловому будинку під літ. «А-1» приміщення: 2-1 площею 6,6 кв.м. - коридор; 2-2 площею 6,8 кв.м. - передпокій; 2-3 площею 10.4 кв.м.- кімната; 2-4 площею 18,0 кв.м. - кімната; 2-5 площею 8,2 кв.м. - кухня; 2-6 площею 2,5 кв.м. - коридор; 2-7 площею 1,9 кв.м. - санвузол; 2-8 площею 0,5 кв.м. - вмивальник; /ІІ/ площею 1,5 кв.м. - тамбур. Загальною площею 56,4 кв.м, в тому числі житловою площею 28,4 кв.м., та господарські споруди: літ. Г - сарай; літ. Д - вбиральня; літ. Ж, ж - літня кухня; літ. Ж l - сарай; літ. ж2 - сарай; огорожа №1; ворота № 2; водопровід № 3.

Припинити право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна і припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Зустрічні вимоги мотивував тим, що він є власником 2/5 частини житлового будинку із відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.02.1935 року № 455 домоволодіння за вказаною адресою було розділене по 1/2 частині між його співвласниками, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка у послідуючому подарувала свою частину ОСОБА_6 . В подальшому власники домоволодіння провели добудови та в 1989 році згідно рішення виконкому Київського районної РНД №23 від 03.01.1989 року отримали правовстановлюючі документи на житловий будинок із зміною належних їм часток, а саме: за ОСОБА_6 - 3/5 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, за ОСОБА_4 на 2/5 частини зазначеного домоволодіння. Дані особи, а у послідуючому їх спадкоємці та наступні власники набули і право власності на земельну ділянку площею 796 кв.м. по частині за кожним. Рішенням Київського районного суду м. Полтави, від 26.04.1995 року визначений порядок користування земельною ділянкою загальною площею 796 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , розподіл земельної ділянки проведений із урахуванням порядку користування та ОСОБА_2 виділено 378 кв.м, а ОСОБА_3 -379 кв.м, 39 кв.м залишено у спільному користуванні. Згідно Державного акту на право власності на дану земельну ділянку, її площа складає 0,0851 га, кадастровий номер :10:003:0198 та перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В результаті зміни засобів вимірювання, спільна площа земельної ділянки збільшилась на 55 кв.м. і належить обом співвласникам.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 3/5 частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0851 га, кадастровий номер :10:003:0198, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про реальний поділ домоволодіння і земельної ділянки, виділ в окрему одиницю частини нерухомого майна, що є у спільній частковій та спільній сумісній власності відмовлено.

Задовольняючи частково первісний позов, суд дійшов висновку про його обгрунтованість з огляду на те, що спадкодавцю ОСОБА_3 належало 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та земельна ділянка на праві спільної сумісної власності без визначення часток, а відтак відповідне право перейшло спадкоємцю, в зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на аналогічну частину земельної ділянки, що під цим будинком та частину, яка необхідна для його обслуговування.

Враховуючи, що частки на земельну ділянку співвласників є аналогічними їх часткам у праві власності на нерухоме майно, суд відмовив в задоволенні зустрічних вимог про виділення кожній зі сторін по частині земельної ділянки.

Зважаючи на зміну площі та конфігурації земельної ділянки під домоволодінням, суд відмовив в задоволенні вимог про визначення поряду користування ділянкою та виділ в окремий об`єкт 2/5 частин житлового будинку ОСОБА_2 .

При цьому, суд відмовив позивачу за первісним позовом у розподілі судових витрат у вигляді оплати за надану правничу допомогу, оскільки надані нею документи свідчать про внесення такої оплати іншою особою.

Заперечуючи проти відмови в стягненні правничої допомоги ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким стягнути на її користь понесені в ході розгляду справи витрати на правничу допомогу, розмір яких є доведеним та складає 20000 грн.

Вказує, що платником витрат на правничу допомогу є її чоловік ОСОБА_7 , який діє в її інтересах, а тому суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для їх відшкодування.

Також, не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених первісних вимог позивача ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_2 подав адвокат Будігай О.В.

В своїй скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні.

Вважає, що для вирішення спору та розгляду справи необхідно було провести розрахунок часток фактично існуючого на даний час майна, яке було побудовано після 1988 року кожним зі співвласників.

Вказує, що ОСОБА_2 на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 квітня 1995 року належить частки земельної ділянки, що є встановленим фактом.

Звертає увагу, що місцевий суд збільшив частку позивача в житловому будинку, зменшивши відповідно частку іншого учасника справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга адвоката Будігая О.В., подана в інтересах ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині відмовлених позивачу ОСОБА_1 позовних вимог та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 учасниками справи не оскаржується, а тому в колегії суддів відсутні підстави для здійснення повного перегляду ухваленого судом рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 1989 року, виданого Другою Полтавською державною нотаріальною конторою та договору дарування від 30 червня 1989 року, який посвідчений Другою Полтавською державною нотаріальною конторою за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 3/5 частини жилого будинку з відповідною частиною споруд за адресою АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_2 ).

Власником інших 2/5 часток житлового будинку та надвірних споруд за цією ж адресою на підставі договору дарування від 14 квітня 1992 року, який посвідчений Другою полтавською державною нотаріальною конторою, є відповідач ОСОБА_2 .

Згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 473729 та серія ЯЛ № 473730, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно, є власниками земельної ділянки площею 0,0851 га., кадастровий номер :10:003:0198 за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Тобто, вказана земельна ділянка перебуває в спільній власності сторін як власників домоволодіння , без визначення їх х часток.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , її донька ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 листопада 2022 року, видане державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори. Обсяг прийнятої спадщини складається з 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Вищевказаний житловий будинок в цілому має загальну площу 126,3 м2, житлову площу 76,3 м2, господарські будівлі та споруди: погреба літ. «а1», «а2», «а6», літні кухні літ «В, в, в1», «Ж,ж», сараї літ. «К», «Ж1», «ж2», «Г», «Б», «В1», вбиральні літ. «Е», «Д», навіс літ «Л», огорожу № 1, ворота №2, водопровід № 3.

Постановою державного нотаріуса Другої полтавської державної нотаріальної контори від 14 листопада 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв`язку із невизначеністю часток у спільній сумісній власності.

Протягом періоду з 2016 по 2024 рік згідно розпоряджень голови Полтавської ОДА та Полтавської ОВА пров. Островського був перейменований спочатку - на АДРЕСА_2 .

Враховуючи неможливість отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на 3/5 частки земельної ділянки, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд, на підставі норм чинного земельного та цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/5 частки земельної ділянки, виходячи з того, що частка на земельну ділянку співвласників домоволодіння відповідає частці кожного з них у домоволодінні.

Зважаючи на сплату в розмірі 20000 грн. витрат за правничу допомогу, надану позивачу ОСОБА_1 адвокатом Зязюн Ю.А., її чоловіком ОСОБА_7 який не є стороною по справі, суд відмовив у відшкодуванні таких витрат.

Колегія суддів погоджуючись з висновком суду в частині задоволених первісних позовних вимог ОСОБА_1 , не може погодитися з відмовою суду першої інстанції у відшкодуванні останній понесених витрат на правничу допомогу з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Матеріалами справи доводиться та не було спростовано відповідачем, що за життя спадкодавцю ОСОБА_3 належало 3/5 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 , які після смерті перейшли до спадкоємця першої черги дочки ОСОБА_1 .

Також сторонами не заперечується, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0851 га., кадастровий номер :10:003:0198 перебуває в спільній сумісній власності сторін, їх частки за життя ОСОБА_3 не були визначені, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадину на частку в даній земельній ділянці.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

На підставі ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Вірно встановивши належність позивачу 3/5 частки у праві власності на житлове домоволодіння, суд першої інстанції обґрунтовано визнав за нею в порядку спадкування право на 3/5 частки спірної земельної ділянки, дотримавшись таким чином визначеного ч. 4 ст.120 ЗК України принципу пропорційності.

При цьому, суд правильно вказав, що до спірних правовідносин необхідно застосувати визначений законом принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Визнаючи за позивачем право власності на 3/5 частки земельної ділянки, суд обґрунтовано взяв до уваги вищевказані висновки Верховного Суду, які були висловлені при розгляді справ з подібними категоріями (постанова ВП Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, постанова Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17).

Так, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову.

Доводи апеляційної скарги адвоката Будігая О.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, не заслуговує на увагу твердження апелянта про те, що судом не було з`ясовано фактичного обсягу спадкового майна, яке входить до 3/5 часток , які перейшли від матері до доньки в порядку спадкування.

В даному випадку первісними позивачем було надано суду всі необхідні докази, які свідчать про належність спадкодавцю саме 3/5 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, які і були нею в порядку успадкування набуті, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені записи про реєстрацію за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом права власності на 3/5 частки в житловому будинку з господарським спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначені докази відповідачем ОСОБА_2 в ході розгляду справи спростовані не були.

При цьому, звертає на себе увагу те, що фактично оспорюючи законність судового рішення лише в частині первісного позову, предметом якого було набуття в порядку спадкування права на частку земельної ділянки, що перебуває в спільній сумісній власності сторін, в своїх доводах апелянт наводить обставини, якими він обґрунтовував свій зустрічний позов, вирішення якого судом ним не оскаржується.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Будігая О.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Так, ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 4-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 з січня 2023 року представляла адвокат Шиян В.О., повноваження якої скінчилися 07.11.2024.

В цей же день, 07.11.2024 позивач ОСОБА_1 уклала договір про надання правової допомоги з «Адвокатським бюро Юрія Сліпченка» та її інтереси, згідно ордеру на надання правничої допомоги, надавала адвокат Зязюн Ю.А.

Згідно п. 5.1 договору про надання правничої допомоги, сторони визначили, що клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар в розмірі 20000 грн. за підготовлення процесуальних документів та представництво інтересів клієнта в Київському районному суді м. Полтави.

На підтвердження сплати коштів за договором про надання правничої допомоги, суду було надано 2 квитанції від 07.11 та 21.11.2024 про сплату по 10000 грн. кожного разу.

Відмовляючи в стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що оплата здійснена не самим позивачем, а сторонньою особою ОСОБА_7 , який не є стороною по справі, а отже підстав для відшкодування таких коштів первісному позивачу не має.

Згідно висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 20 жовтня 2021 року при розгляді справи № 757/29103/20-ц, Верховний Суд вважає помилковими висновки судів про відмову у розподілі витрат на правову допомогу з підстав оплати їх не учасником справи, а іншою особою. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Закон не забороняє будь-якій фізичній чи юридичній особі здійснити оплату послуг адвоката, який здійснює представництво інтересів іншої особи. Для розподілу за результатами розгляду справи витрат на правову допомогу не має правового значення причини в силу яких сам учасник справи не оплатив послуги адвоката, і таку оплату здійснено іншою особою.

За вказаних обставин, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу, позовні вимоги якого частково задоволені, витрат на оплату адвоката є помилковими.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Як зазначалося вище, адвокат Зязюн Ю.А. почала представляти інтереси ОСОБА_1 на стадії розгляду справи по суті в місцевому суді протягом майже 2 місяців.

На підтвердження представництва інтересів ОСОБА_1 в суді до справи долучено договір про надання правничої допомоги від 07.11.2024, ордер на надання правничої допомоги та 2 квитанції про сплату коштів в загальній сумі 20000 грн. отримувачем яких зазначено «Адвокатське бюро Юрія Сліпченка» за надання правової допомоги згідно договору від 07.11.2024.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Зязюн Ю.А. приймала участь в 3 судових засіданнях, подавала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, надавала письмові пояснення, тобто надавала адвокатські послуги відповідно до укладеного договору.

Незважаючи на сплату коштів за договором про надання правничої допомоги чоловіком ОСОБА_1 ОСОБА_7 , що не заперечувалося позивачем, саме останньою було понесено витрати за надання реально наданих послуг.

Надані квитанції про сплату коштів в сумі 20000 грн. є належними доказами понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, оскільки вони сплачені згідно договору від 07.11.2024, який було укладено позивачем з адвокатським бюро.

При визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зважаючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 були судом першої інстанції задоволені частково, тоді як положення ст. 141 ЦПК України при розподілі судових витрат встановлюють принцип співмірності, враховуючи реальний обсяг наданої позивачу професійної правничої допомоги, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір витрат, які підлягають відшкодуванню за надані адвокатом послуг в сумі 10000 грн.

За вказаних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п.3, 4, ст. 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Будігая Олександра Васильовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2024 року в частині відмови в задоволенні стягнення судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін,

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний тест постанови складено 10 квітня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин