КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

12 березня 2025 року

справа №363/3887/23

провадження № 22-ц/824/1587/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Желепи О.В.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - Вишгородська окружна прокуратура Київської області в інтересах держави в особі: Вишгородської міської ради Київської області

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2024 року, постановлене під головуванням судді Баличевої М.Б., у справі за позовом Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Вишгородської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду,-

ВСТАНОВИВ:

21.07.2023 року керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Вишгородської міської ради звернувся до суду із вказаним позовом у якому просив: усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, шляхом скасування рішення державного реєстратора №26105355 від 13.11.2015 року про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на частину земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0261 та про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на частину земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0261; усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, шляхом повернення на користь Вишгородської міської ради земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0261 від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Позов обґрунтований тим, що наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 09.08.2013 року №КИ/:38:060/00004260 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,10 га з кадастровим номером :38:060:0248 на території Хотянівської сільської ради.

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2013 року № 2477 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , який у свою чергу 18.09.2013 відчужив її на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області 18.09.2013 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером :38:060:0248 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині за кожним. Крім того, наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 09.08.2013 року №КИ/:38:060/00004261 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,10 га з кадастровим номером :38:060:0249 на території Хотянівської сільської ради.

ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2013 року №2486 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_6 , який у свою чергу 18.09.2013 року відчужив її на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області 18.09.2013 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером :38:060:0249 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині за кожним. На підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.10.2015 року здійснено об?єднання земельних ділянок площею 0,10 га з кадастровим номером :38:060:0248 та площею 0,10 га з кадастровим номером :38:060:0249, внаслідок чого утворилась єдина земельна ділянка площею 0,20 га з кадастровим номером :38:060:0259.

Право власності на вказану ділянку 15.10.2015 року зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині за кожним. У подальшому, на підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26.10.2015 року здійснено поділ земельної ділянки площею 0,20 га з кадастровим номером :38:060:0259, внаслідок чого утворились дві земельні ділянки площею 0,1304 га з кадастровим номером :38:060:0260 та площею 0,0696 га з кадастровим номером :38:060:0261, право власності на які 12.11.2015 року зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині за кожним.

За дорученням Вишгородської окружної прокуратури сертифікованим інженером - землевпорядником ОСОБА_7 проведено топографічно-геодезичні роботи з визначення меж прибережної захисної смуги обвідного каналу Київського водосховища, відстані спірних земельних ділянок до обвідного каналу Київського водосховища з відображенням місця розташування меж спірних земельних ділянок. З аналізу кадастрової зйомки, за результатом проведених робіт, земельна ділянка з кадастровим номером :38:060:0261 майже повністю накладається на прибережну захисну смугу обвідного каналу Київського водосховища 25 м, тобто є земельною ділянкою водного фонду.

Законність відведення у приватну власність земельних ділянок з кадастровими номерами :38:060:0248 та :38:060:0249 неодноразово досліджувалось судами різних інстанцій. За таких обставин земельна ділянка з кадастром номером :38:060:0261 належить до земель водного фонду, які в силу положень законодавства не можуть перебувати у приватній власності.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурором надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду. Водночас, суд безпідставно надав перевагу непідтвердженим доводам відповідачів, що одразу після придбання земельних ділянок почався масштабний намив піску біля них. Оскаржуваним рішення будь-яких фактів щодо знаходження спірної земельної ділянки за межами прибережної захисної смуги не встановлено та оцінки їм не надано. Підставами відмови в задоволенні позову у рішенні суду зазначається лише знаходження на спірних земельних ділянках житлового будинку. Проте, будинок відповідачів знаходиться не на спірній земельній ділянці, а на суміжній із нею.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала про те, що матеріали справи містять докази та наявне рішення суду щодо спірних ділянок між тими самими сторонами, на підставі чого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірні земельні ділянки станом на дату їх передачі не відносились до земель водного фонду.

В судовому засіданні представник прокуратури підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що спірні земельні ділянки накладаються на прибережну захисну смугу обвідного каналу Київського водосховища 25 м. Крім того, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що земельні ділянки відведено з порушенням порядку передачі земель у приватну власність, у порядку, передбаченому ст. 12, 81 ЦПК України до суду надано не було.

Суд вважав, що відповідачі є добросовісними набувачами прав на спірну земельну ділянку, а її повернення буде невиправданим втручанням у право мирного володіння, на підтвердження чого також застосував висновки суду в іншій справі як на преюдиційні.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 09.08.2013 № КИ/:38:060/00004260 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,10 га з кадастровим номером :38:060:0248 на території Хотянівської сільської ради.

На підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2013 № 2477 ОСОБА_3 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_4 , який у свою чергу 18.09.2013 відчужив її на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Право приватної власності відповідачів на спірну земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по 1/2 частини за кожним.

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 09.08.2013 № КИ/:38:060/00004261 затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,10 га з кадастровим номером :38:060:0249 на території Хотянівської сільської ради.

ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2013 № 2486 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_6 , який у свою чергу 18.09.2013 відчужив її на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Право приватної власності відповідачів на спірну земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по 1/2 частини за кожним.

На підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.10.2015 здійснено об`єднання земельних ділянок площею 0,10 га з кадастровим :38:060:0248 та площею 0,10 та з кадастровим номером 322188800:38:060:0249, внаслідок чого утворилась єдина земельна ділянка площею 0,20 га з кадастровим номером :38:060:0259.

Право приватної власності відповідачів на спірну земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по частини за кожним.

У подальшому, на підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26.10.2015 здійснено поділ земельної ділянки площею 0,20 га з кадастровим номером :38:060:0259, внаслідок чого утворилися дві земельні ділянки площею 0,1304 га з кадастровим номером :38:060:0260 та т .ідею 0,0696 га з кадастровим номером :38:060:0261, право власності на які 12.11.2015 зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним.

З аналізу кадастрової зйомки, за результатом проведених сертифікованим інженером-землевпорядником робіт вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :38:060:0261 майже повністю накладається на прибережну захисну смугу обвідного каналу Київського водосховища 25 м, тобто є земельною ділянкою водного фонду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 10 Цивільного процесуального кодексу України основним принципом діяльності судових органів є принцип верховенства, який полягає в тому, що суд вирішує справи на підставі Конституції, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 06.10.2015 здійснено об`єднання земельних ділянок площею 0,10 га з кадастровим :38:060:0248 та площею 0,10 та з кадастровим номером 322188800:38:060:0249, внаслідок чого утворилась єдина земельна ділянка площею 0,20 га з кадастровим номером :38:060:0259.

Право приватної власності відповідачів на спірну земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по частини за кожним.

У подальшому, на підставі заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 26.10.2015 здійснено поділ земельної ділянки площею 0,20 га з кадастровим номером :38:060:0259, внаслідок чого утворилися дві земельні ділянки площею 0,1304 га з кадастровим номером :38:060:0260 та площею 0,0696 га з кадастровим номером :38:060:0261, право власності на які 12.11.2015 зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним.

З аналізу кадастрової зйомки, за результатом проведених сертифікованим інженером-землевпорядником робіт вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :38:060:0261 майже повністю накладається на прибережну захисну смугу обвідного каналу Київського водосховища 25 м, тобто є земельною ділянкою водного фонду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 10 Цивільного процесуального кодексу України основним принципом діяльності судових органів є принцип верховенства, який полягає в тому, що суд вирішує справи на підставі Конституції, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:!) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків і ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до листа Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра № 01-12/1496 від 19.10.2021 дренажний канал Київської ГЕС належить до малих річок за своїми гідрологічними характеристиками.

Водночас, суд безпідставно надав перевагу непідтвердженим доводам відповідачів, що одразу після придбання земельних ділянок почався масштабний намив піску біля них.

Водночас заслуговують на увагу доводи і докази прокурора про те, що згідно ретроспективного аналізу інтернет сервісу nps://www.google.com/maps вказаний намив був проведений ще у 2011 році на підтвердження чого прокурором надано викопіювання із цього Інтернет-сайту з часовою позначкою дати супутникової зйомки - серпень 2011 року, тобто намив відбувався ще до відведення спірних земельних ділянок першим власникам.

При співставленні викопіювань з ttps://www.google.com/maps супутникової зйомки за часом зроблених в 2012 році та зроблених у 2022 році вбачається, що берегова смуга вздовж спірної земельної ділянки не змінилась.

Масштабний намив № 2, згідно з викопіюванням з ttps://www.google.com/maps з часовою позначкою дати супутникової зйомки 2012 та 2013 рік якраз був проведений до 2013 року тому не відноситься до часу відведення спірних земельних ділянок у власність.

Суд першої інстанції, при вирішенні спору, не взяв до уваги, що згідно наказу Державного комітету статистики України 05.11.98 № 377, якою затверджено Інструкцію з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми 6-зем, ба-зем, 6б-зем, 2-зем) 6-зем це форма державної статистичної звітності, яка по суті є таблицею складеною з рядків та граф (стовбців) без будь-яких картографічних чи топографічних матеріалів.

Так, за формою 6-зем по рядкам ведеться облік за користувачами земель, а в графах визначається земля за видами земельних угідь та видами економічної діяльності, тому за вказаною статистичною звітністю визначення місця розташування земельних ділянок та їх цільового призначення є неможливим.

Суд першої інстанції також послався на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29.10.2021 у справі № 363/2247/20, яким відмовлено у задоволенні позову прокурора про витребування земельних ділянок з кадастровими номерами :38:060:0260 та :38:060:0261 як на преюдиційне рішення для справи відповідно до ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє підтвердження в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18, пункт 32)».

Водночас, згаданим рішенням суду у справі № 363/2247/20 будь-яких фактів щодо знаходження спірної земельної ділянки за межами прибережної захисної смуги не встановлено та оцінки їм не надано.

Із супутникових знімків вбачається, що будинок знаходиться тільки на ділянці з кадастровим - номером :38:060:0260, тоді як предметом позову у даній справі є земельна ділянка з кадастровим номером :38:060:0261.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 пояснила суду, що будинок не знаходиться на спірній земельній ділянці.

Верховний Суд у постанові від 20. 11.2019 у справі № 363/5089/13 дійшов висновків про те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :38:060:0248 належать до земель водного фонду, оскільки частково знаходяться в 25-метровій прибережній захисній смузі водойми - дренажного каналу Київського водосховища й не можуть бути передані у приватну власність, а відсутність проекту землеустрою щодо прибережних захисних смуг не свідчить про відсутність самих захисних смуг, розміри яких визначені імперативними нормами статті 88 Водного кодексу України.

При цьому, суд враховує, що спірна земельна ділянка утворилась саме шляхом низки дій з об`єднання та поділу саме земельних ділянок, зазначених у постанові.

Не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону.

Так, Верховний Суд неодноразово, та у постанові від 15.11.2023 у справі № 369/12148/16-ц вказував на те, що у спорах щодо земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршені екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України).

Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема, без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (зокрема рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтується таке втручання на національному законі, чи переслідує легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Враховуючи наведене, а також встановлені судом обставинами, колегія суддів вважає, шо повернення власникові спірної земельної ділянки, яка не могла передаватися у приватну власність (про що з огляду навіть на її об`єктивні, видимі природні властивості не могли не знати фізичні особи- відповідачі), є пропорційним вищевказаній легітимній меті заходом.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2024 року скасувати, ухвалити нове наступного змісту.

Позов Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Вишгородської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду задвольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, шляхом скасування рішення державного реєстратора №26105355 від 13.11.2015 року про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на !4 частину земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0261 та про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на А частину земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0261.

Усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, шляхом повернення на користь Вишгородської міської ради земельної ділянки з кадастровим номером :38:060:0261 від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Вишгородської міської ради Київської області судовий збір у розмірі 6 710 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: