Справа № 446/2894/23 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М. Л.
Провадження № 22-ц/811/2556/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/811/2537/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 березня 2024 року та на ухвалу цього суду від 08 січня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Кам`янка-Бузької міської ради, орган опіки та піклування Червоноградської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати недієздатним ОСОБА_5 , встановити над ним опіку та призначити ОСОБА_3 його опікуном.

Заяву обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 є ї братом. Внаслідок психічного захворювання ОСОБА_5 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує стороннього догляду. Зазначила, що відповідно до виписки-епікриза з стаціонарної картки № 05825/97 №10150 діагноз ОСОБА_5 : шизофренія, параноїдна форма, прогредієнтний тип перебігу, нерозгоргутий депресивно-параноїдний синдром на фоні емоційно-вольового зниження. На підставі наведеного просила задовольнити її заяву.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.01.2024 призначено у цій справі судово-психіатричну експертизу, на розгляд якої поставлено питання:

1. Чи страждає на психічну хворобу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ? Якщо так, то на яку?

2. Чи розуміє ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в силу свого психічного захворювання, значення своїх дій та чи може керувати ними?

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Проведення судово-психіатричної експертизи доручено експертам Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (79000, м. Львів, вул. Кульпарківська, 95).

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст.384,385 КК України за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

В розпорядження експерта направлено матеріали цивільної справи № 446/2894/23.

Витрати по проведенню експертизи віднесено за рахунок держави.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 97 від 26.01.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує опіки.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03.03.2024 заяву ОСОБА_3 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним.

Встановлено над ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіку, призначивши опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Кам`янка-Бузька Львівської області.

Ухвалу суду та рішення суду оскаржила ОСОБА_1 ..

Зазначає, що оскільки апелянт є найближчим родичем (дочкою) ОСОБА_5 , а приймаючи рішення про визнання її батька недієздатним та призначення опікуном особи, яка відчужила належне ОСОБА_5 майно в користь дочки, суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, як потенційного спадкоємця та опікуна. Апелянт є особою у розумінні частини другої статті 352 ЦПК України, яка має право оскаржити в апеляційному порядку зазначене рішення та ухвалу. Вважає зазначену ухвалу такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Судом залишено поза увагою, що заявником, в порушення вимог ст.6 Закону України «Про психіатричну допомогу», незаконно отримано виписні епікризи медичної карти ОСОБА_5 .. Крім того, виписні епікризи зі статкарти, які долучено заявником до матеріалів справи, датовані 1997 роком, та не підтверджують поточний стан здоров`я ОСОБА_5 . Отже, помилковими є висновки суду про наявність достатніх даних про психічний розлад ОСОБА_5 та призначення судово-психіатричної експертизи. Звертає увагу на те, що ухвала Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.01.2024 підписана лише головуючим суддею та не містить підписів присяжних. Крім того, у матеріалах справи відсутній супровідний лист про направлення до Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» ухвали про призначення судово-психіатричної експертизи та матеріалів справи №446/2894/23 для проведення експертизи.

Вказує на те, що матеріали справи не містять інформації про зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 на території, що належить до юрисдикції Кам`янко-Бузького районного суду Львівської області. Отже, судом прийнято оскаржуване рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції, оскільки справа не підсудна Кам`янка-Бузькому районному суду Львівської області. Також, орган опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради, тобто орган опіки за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_5 , у оскаржуваному рішенні не зазначено учасником справи. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про призначення ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_5 за відсутності подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Наголошує, що з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду не вбачається наведення судом правової оцінки висновку судово-психіатричного експерта №97 від 26.01.2024, тобто суд належним чином не обґрунтував прийняття ним до уваги вказаного висновку. Судом не надано оцінки висновку судово-психіатричного експерта в сукупності з іншими доказами.

Просить скасувати ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.01.2024 та постановити нову, якою відмовити у призначенні судово-психіатричної експертизи. Скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 05.03.2024 та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Від ОСОБА_3 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечили проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Колегія суддів зауважує, що справи про визнання особи недієздатною є справами окремого провадження, які мають спеціальний порядок розгляду та вирішення, пов`язаний як з необхідністю захисту інтересів особи, яка не може набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання, так і з необхідністю встановлення психічного стану такої особи.

Частиною 1 ст. 295 ЦПК України заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до довідки, виданої № 2293 від 27.11.2023 Центром надання адміністративних послуг Кам`янка-Бузької міської ради, ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалене судом першої інстанції рішення суду не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини першатретя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Частиною першою статті 294 ЦПК України встановлено обов`язок суду під час розгляду справ окремого провадження роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Згідно зі статтею 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У пункті 68 рішення Європейського суду з прав людини від 27.03.2008 у справі «Штукатуров проти Росії» № 44009/05, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини виходив з того, що в справах осіб, які страждають на психічні розлади, національні суди користуються деякою свободою розсуду: наприклад, вони можуть вживати відповідні процесуальні підходи для забезпечення належного здійснення правосуддя, захисту здоров`я відповідної особи і подібне. Однак такі підходи не повинні зачіпати саму суть права заявника на справедливий судовий розгляд, гарантованого статтею 6 Конвенції. При оцінці того, чи був необхідним той чи інший процесуальний підхід, такий як слухання без участі особи, Європейський суд з прав людини бере до уваги всі відповідні чинники, такі, як сутність і складність питань, що розглядалися національним судом, їх значення для особи, реальність загроз для інших чи самої особи в разі слухання за її участі і т. п.

У пункті 71 цього рішення вказано, що особа з психічними розладами повинна мати можливість брати участь у слуханнях своєї справи безпосередньо або, за необхідності, в інший спосіб (через представника), адже вирішується питання обмеження прав особи практично в усіх сферах життя.

Європейський суд з прав людини звертав увагу, що незважаючи на розумові розлади, особа залишалася відносно самостійною. В таких умовах суд повинен був мати як мінімум короткий візуальний контакт із особою, а краще опитати її. Відтак, Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив право особи на справедливий судовий розгляд, передбачене частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 73 вказаного рішення).

Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до часини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошується у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі № 49069/11 «Наталія Михайленко проти України».

Відповідно до частини третьої статті 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних з наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав.

Таким чином, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи. Зокрема, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено її права, вона повинна мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях. Навіть у разі наявності реальних, доведених належними і допустимими доказами застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт з такою особою, а краще опитати її (за необхідності дистанційно, у режимі відеоконференції). Якщо на момент розгляду справи окремого провадження особа позбавлена волі як психічно хвора, суд має перевірити законність підстав позбавлення волі такої особи, щоб гарантувати права людини на свободу та справедливий суд.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 195/1605/16-ц (провадження № 61-9500св20).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не вчинив жодних дій щодо повідомлення ОСОБА_5 про розгляд заяви про визнання його недієздатним та розглянув заяву без його участі, тим самим порушив конституційне право ОСОБА_5 на участь у судовому засіданні та вимоги ЦПК України.

Крім цього колегія суддів звертає увагу на таке.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦК України).

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Під час призначення опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

У постанові Верховного Суду від 08.01.2024 в справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. Під час внесення подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20.05.2020 в справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 28.02.2024 в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання ОСОБА_5 недієздатним, однак залишив поза увагою те, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

В матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_5 .

З відповіді Кам`янка-Бузької міської ради № 360/03-15 від 11.03.2025 вбачається, що ОСОБА_3 не зверталася до Кам`янка-Бузької міської ради із заявою про призначення її опікуном над ОСОБА_5 за період з 01.06.2023 по даний час.

31.03.2025 Виконавчий комітет Шептицької міської ради листом № 81.07-1739/25/01.04-04.29 повідомив апеляційний суд, що органом опіки та піклування Виконавчого комітету Шептицької міської ради питання про винесення подання щодо доцільності призначення ОСОБА_5 опікуна не розглядалось.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердила, що подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення її опікуном ОСОБА_5 відсутнє.

За таких обставин, ураховуючи відсутність відповідного подання органу опіки та піклування, районний суд дійшов необґрунтованого висновку про можливість задоволення вимог ОСОБА_3 про призначення її опікуном над ОСОБА_5 .

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду з огляду на таке.

Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі статтею 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

Згідно із статтею 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 105, частини першої стаття 298 ЦПК України призначення експертизи у справах про визнання визнання особи недієздатною є обов`язковим.

Враховуючи наведене, ухвалу суду слід залишити без змін.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 , ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1,2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08 січня 2024 року залишити без змін.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 березня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Кам`янка-Бузької міської ради, орган опіки та піклування Червоноградської міської ради, про визнання ОСОБА_5 недієздатним та встановлення опіки відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня ухвалення.

Повний текст постанови складено: 11.04.2025

Головуючий

Судді