судді Верховного Суду Тітова М. Ю. щодо постанови Верховного Суду від 02 квітня 2025 року в справі № 369/7441/24 (провадження № 61-964св25)
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл», Акціонерного товариства «Юнекс Банк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року.
За обставинами справи, позивач у травні 2023 року звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 27 липня 2023 року, укладеного між двома юридичними особами ТОВ «Софія Ойл» та АТ «Юнекс Банк».
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 19 вересня 2024 року, позивач подала заяву про закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю спору на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України,посилаючись на те, що 17 вересня 2024 року відповідач ТОВ «Софія Ойл» сплатив їй заборговані грошові кошти, чим задовольнив її позовні вимоги. Просила покласти на ТОВ «Софія Ойл» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000 грн.
Суд першої інстанції ухвалою від 03 жовтня 2024 року провадження у справі закрив на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України. Стягнув з ТОВ «Софія Ойл» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 60 000,00 грн.
Суд апеляційної інстанції постановою від 03 грудня 2024 року ухвалу суду першої інстанціїскасував, а справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Верховний Суд постановою від 02 квітня 2025 року скасував постанову суду апеляційної інстанції й залишив у силі ухвалу суду першої інстанції.
З такими висновками колегії суддів погодитися не можу й відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.
По-перше, підтримую позицію судді Зайцева А. І., викладену в його окремій думці в цій справі, про те, що спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України.
По-друге, підставою для закриття провадження у справі згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України є відсутність предмета спору.
Частина перша статті 4 ЦПК України надає право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частинпершої та другої статті 44 ЦПК Україниучасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Таким чином, саме позивач викладає у позовній заяві свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, а в разі подання позову за відсутності предмета спору такі його дії можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами.
З цього слідує, що предмет спору повинен бути взагалі відсутній.
Водночас задоволення відповідачем позовних вимог позивача після пред`явлення позову свідчить про існування предмета спору та могло бути підставою для відмови позивача від позову, адже відповідач не міг задовольнити вимоги позивача в позові, у якому відсутній предмет спору.
По-третє, виключно статтею 142 ЦПК України встановлюється порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
У частині третій цієї статті зазначено, що в разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Отже, як свідчить аналіз частини третьої 142 ЦПК України, суд може покласти на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу понесені ним витрати лише в тому разі, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 255 ЦПК України) внаслідок задоволення відповідачем його вимог після пред`явлення позову.
Однак, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, колегія суддів на наведене уваги не звернула, аналіз статті 142 ЦПК України в цілому не здійснила та не врахувала, що зазначеною нормою права взагалі не передбачено покладення на відповідача обов`язку компенсувати позивачу понесені ним витрати в разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору.
Навпаки, як зазначено в частині четвертій статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Тобто Цивільний процесуальний кодекс України надає право лише відповідачу заявити вимоги про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, у разі доведення необґрунтованості дій позивача, наприклад, подання позову за відсутності предмета спору (Такий підхід повністю узгоджується з положеннями статей 44, 142, 255 ЦПК України).
До того ж, керуючись такими висновками колегії суддів, з відповідача потрібно було б стягнути на користь позивача ще й сплачений нею судовий збір, хоча пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) є підставою для повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.
Суддя М.Ю. Тітов