Справа № 365/149/25
Номер провадження: 2/365/189/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2025 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Солдатової Т.М.

за участю секретаря судового засідання Воєводи І.С.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань № 3 за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Згурівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок,

У С Т А Н О В И В:

21 лютого 2025 року уповноважений представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вище зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати за ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 . Просив звільнити його від сплати судового збору. В разі задоволення позову не застосовувати до відповідача положення ст. 141 ЦПК України, так як не відповідач допустив помилку в акті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 1991 року він був евакуйований із АДРЕСА_3 він працював водієм в АТП-13248. У смт Згурівка він отримав будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , де і проживає по даний час. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд позивачу була надана земельна ділянка площею 0,1211 га, яку він з часом приватизував. Згідно з рішенням виконавчого комітету Згурівської районної ради народних депутатів № 172 від 21.11.1991 року на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок державного обліку житлового фонду», затвердженої Наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року № 136 були затверджені акти передачі житлових будинків по АДРЕСА_2 , де зазначено і його прізвище. Згідно з рішенням виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 11 березня 2004 року № 13.6 були затверджені акти передачі житлових будинків з надвірними будівлями, де зазначено і « ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 ». З часу отримання житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами він проживає в ньому і користується як будинком так і земельною ділянкою.

Коли позивач звернувся до Згурівської районної державної нотаріальної контори з метою укладення Договору дарування житлового будинку, виявилось, що в акті про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями згідно з Постановою Ради Міністрів УРСР № 149 від 30.06.1990 року та рішення Згурівського райвиконкому № 172 від 21.11.1991 року є підтирки і виправлення та замість «вулиця Братів Бригінських» вказана «вулиця Братів Брагинських», тому державний нотаріус відмовив йому в посвідчені договору та рекомендував звернутися до суду.

Суддя Згурівського районного суду Київської області Солдатова Т.М. своєю ухвалою від 25.02.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначила у справі підготовче засідання, встановила сторонам строки для подання заяв по суті справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та відповідач Згурівська селищна рада не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Позивач через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Згурівської селищної ради В. Мокронос, направив до суду заяву, в якій зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги визнає повністю, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі, просив проводити розгляд справи без участі представника відповідача, не стягувати судові витрати.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

З копії довіреності № 07-07/3237 від 26.12.2023 вбачається, що представник відповідача Згурівської селищної ради Мокронос В.І. уповноважений на вчинення всіх процесуальних дій учасника процесу з правом підпису процесуальних документів (а.с. 41 копія довіреності).

За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін, та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц щодо застосування норм ст. 206 ЦПК України дійшов висновку, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Обставини, викладені в позовній заяві підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами.

Судом встановлено, що рішенням від 21.11.1991 № 172 «Про видачу реєстраційних посвідчень та затвердження актів передачі житлових будинків в смт. Згурівка по вул. Б. Бригінських та вул. Петровського» виконавчий комітет Згурівської районної Ради народних депутатів, згідно постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок державного одліку житлового фонду» затвердженої наказом ЦСУ СРС від 15.07.1985 № 136, вирішив затвердити акти передачі житлових будинків по АДРЕСА_4 згідно доданого списку (а.с. 15).

Відповідно до Акту про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями згідно з постановою Ради Міністрів УРСР № 149 від 30.06.1990 та рішення Згурівського райвиконкому № 172 від 21.11.1991 р. Київське ТВО автотранспорту передав в особисту власність громадянину ОСОБА_1 будинок з 5 кімнат загальною площею 123,20 вк.м. в « АДРЕСА_2 » та надвірними будівлями. ОСОБА_1 прийня будинок 08.01.1992 (а.с. 9 копія Акту).

Право власності позивача на житловий будинок зареєстроване Переяслав-Хмельницьким БТІ, про що вчинено запис в Реєстрову книгу № 8 від 06.02.1992 року, інвентаризаційна справа № 1802. Адреса спірного будинку зазначена як « АДРЕСА_2 (а.с. 9 (на звороті) відмітка про реєстрацію).

Згідно з архівним витягом з рішення від 11 березня 2004 року № 13.6 «Про затвердження актів передачі жилих будинків в смт. Згурівка» виконавчий комітет Згурівської селищної ради Київської області вирішив затвердити акти про передачу жилих будинків садибного типу з надвірними будівлями, зокрема, ОСОБА_1 АДРЕСА_2 (а.с. 17 копія архівного витягу).

Згідно з технічним паспортом на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою «Бригинских № 46» (російською), реєстровий номер 1802, виданим ОСОБА_1 25.10.1991, будинок складається з 5 кімнат (житлових), загальна площа 123,20 кв.м (а.с. 10-13).

28 лютого 2025 року, на замовлення ОСОБА_1 , фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно із довідкою-характеристикою від 28 лютого 2025 року № 100, виданою ФОП ОСОБА_2 , будівлі, які відповідно до діючого законодавства вважаються самочинно побудованими, за даною адресою відсутні (а.с. 30-39 копія технічного паспорта, довідки).

Позивачу на праві приватної власності також належить земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1211 га, кадастровий номер :04:002:0021, розташована в АДРЕСА_2 , на якій розміщений спірний житловий будинок (а.с. 16 копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 691240 від 22 грудня 2006 року).

З довідки № 141 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.02.2025, виданої адміністратором відділу «ЦНАП» Згурівської селищної ради власнику Бражеському Сергію Михайловичу, вбачається, що в будинку зареєстровано четверо осіб, зокрема, позивач ОСОБА_1 починаючи з 03.04.1992 по теперішній час, що також підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади від 04.02.2025 (а.с. 6, 14).

У Акті та при реєстрації права власності про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями судом помилково вказана вулиця «Братів Брагинських» замість правильного «Братів Бригінських». Крім того, з Акту вбачається, що у ньому наявні, підтирання тексту, забілювання тексту коректором. Такі виправлення містяться, зокрема в написі «Київське ТВО автотранспорту».

У зв`язку з вищезазначеним позивач позбавлений можливості реалізувати своє право розпорядження майном, належним йому на праві власності, зокрема, державний нотаріус відмовив йому у посвідченні договору дарування.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У силу положень ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 86 ЦК УРСР 1963 року відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХІІ (в редакції чинній на дату виникнення права власності на житловий будинок), який втратив чинність 20.06.2007 на підставі Закону України від 27.04.2007 № 997-V, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об`єктами права приватної власності є, зокрема, жилі будинки (ст. 13 Закону України «Про власність»).

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У ході судового розгляду встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності позивача на спірний житловий будинок не визнається нотаріусом, який відмовляється посвідчити договір дарування житлового будинку через наявність виправлень та допущених помилок в написанні назви вулиці правовстановлюючому документі на будинок. Позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості розпоряджатися належним йому житловим будинком, а тому її право власності на житловий будинок підлягає захисту у судовому порядку. Відповідач Згурівська селищна рада позов визнав в повному обсязі.

З огляду на викладене вище, враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 7 копія пенсійного посвідчення серія НОМЕР_2 від 26 квітня 2005 року).

У позовній заяві позивач просив не застосовувати до відповідача положення ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи ціну позову 801399,00 грн (а.с. 18-22 копія звіту про оцінку майна) та положення ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд вбачає за необхідне стягнути з відповідача Згурівської селищної ради судовий збір в дохід держави за вимогою майнового характеру про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у розмірі 50 відсотків судового збору, що підлягав до оплати позивачем ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а саме грошові кошти у загальному розмірі 4007,00 грн (чотири тисячі сім гривень 00 копійок).

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Коституції України, ст. 5, 15, 16, 321, 328, 392 ЦК України, ст. 247, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Згурівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 .

На підставі ч. 1, 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України стягнути з відповідача Згурівської селищної ради судовий збір в дохід держави за вимогою майнового характеру про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом у розмірі 50 відсотків судового збору, що підлягав до оплати позивачем ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а саме грошові кошти у загальному розмірі 4007,00 грн (чотири тисячі сім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 11 квітня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Згурівська селищна рада, , місцезнаходження: вулиця Українська, будинок 10, селище Згурівка Броварського району Київської області.

Головуючий суддя Т.М. Солдатова