Справа № 127/2-8048/2010
Провадження № 22-ц/801/903/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Березовська О. А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 рокуСправа № 127/2-8048/2010м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

заявник (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Перший відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянувши у відкритому судового засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року, ухвалену у складі судді Березовської О. А. у м. Вінниці, дата складення повного судового рішення, відповідає даті постановлення ухвали, -

в с т а н о в и в:

30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби та просив скасувати постанову першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі перший відділ державної виконавчої служби) від 29 серпня 2024 про закінчення виконавчого провадження, зобов`язати перший відділ державної виконавчої служби відновити виконавче провадження за виконавчим листом за № 2-8048-2010 від 27 лютого 2011 року, виданим Ленінським районним судом м. Вінниця, зобов`язати перший відділ державної виконавчої служби стягнути із кредитної спілки "Альянс Україна" на його користь недоотриману заборгованість в сумі 8 416, 54 грн, у тому числі грошову винагороду приватному виконавцю (виконавцям) у сумі 2 353, 26 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року наведені ОСОБА_1 у клопотанні причини для поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання визнано неповажними, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду, скаргу залишено без розгляду.

Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що він дізнався про порушення свого права 15 жовтня 2024 року, проте скаргу на дії державного виконавця подав до суду через систему «Електронний суд» 30 жовтня 2024 року, тобто з порушенням строку передбаченого ст. 449 ЦПК України та ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження». В клопотанні про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 вказує, що поважною причиною пропуску строку звернення до суду є одержання ним постанови про закінчення виконавчого провадження не рекомендованим листом, а простим відправленням, однак суд зазначив, що статтею 28 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено перелік документів виконавчого провадження, які надсилаються сторонам та іншим учасникам рекомендованим поштовим відправленням, проте до цього переліку не входить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Також суд зазначив, що звернення ОСОБА_1 до начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець, також не є поважною причиною пропуску строку, оскільки він вправі був звернутися зі скаргою як до начальника ДВС в порядку адміністративного контролю (частина 3 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження»), або ж до суду в порядку судового контролю за виконанням рішення (частини 1, 2 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження»), законом не визначено обов`язкового досудового врегулювання спору при оскарженні рішень державного виконавця.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» 12 березня 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити матеріали скарги до суду першої інстанції на розгляд іншому складу суду, а також просить поновити строки звернення до суду першої інстанції із скаргою від 30 жовтня 2024 року на бездіяльність посадових осіб першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); зобов`язати Вінницький міський суд Вінницької області задовольнити його клопотання про витребування доказів.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що 15 жовтня 2024 року у своїй поштовій скринці він отримав постанову про закінчення виконавчого провадження за № 54453710. Суд першої інстанції вже залишав його заяву без розгляду ухвалою від 13 листопада 2024 року, яка була скасована постановою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року, а матеріали скарги направлені для продовження розгляду до суду першої інстанції. Однак суд першої інстанції повторно залишив його скаргу без розгляду, що не вправі був робити та ігнорувати постанову Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року.

Перший відділ державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції Гаврилюк О. В. підтримав викладене в апеляційній скарзі, представник заінтересованої особи до суду не з`явився, про день та час судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повістки-повідомлення до його електронного кабінету (а. с. 102).

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

По справі встановлено наступне:

- 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби та просив скасувати постанову першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі перший відділ державної виконавчої служби) (а.с. 1-3);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2024 року скарга ОСОБА_1 залишена без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України (а.с. 5);

- ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду та повернуто заявнику, у зв`язку з тим, що ним не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою та не надані відповідні докази (а. с. 11-12), яка скасована постановою Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року, справу за матеріалами скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 63-65).

Згідно частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

Аналогічна норма викладена в частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 123 ЦПК України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст.126 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 127, частиною 2 статті 449 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або причини пропуску строку є неповажними, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18 зазначено, що виходячи з результату системного аналізу статей 123, 124, 126 ЦПК України із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) та від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004 (провадження № 61-16384св19).

Отже, з урахуванням наведеної практики касаційного суду та за змістом статей 81, 127 ЦПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

За змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця, саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_1 , він дізнався про порушення його права 15 жовтня 2024 року, коли отримав постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Скаргу на дії державного виконавця Гаврилюком О. В. направлено до суду через систему «Електронний суд» 30 жовтня 2024 року, тобто з порушенням десятиденного строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглядаючи наведені ОСОБА_1 доводи на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції вірно вказав, що законодавством не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору, навпроти, в статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження», яка регулює питання оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, містить два альтернативних способи такого оскарження: до начальника, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (частина 3), або до суду (частина5).

Таким чином судом першої інстанції правильно виснував, що ОСОБА_1 , отримавши постанову про закінчення виконавчого провадження 15 жовтня 2024 року, та звернувшись до суду 30 жовтня 2024 року, пропустив строк звернення зі скаргою, а наведені ним причини пропуску такого строку є неповажними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції проігнорував ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року, якою задоволена його скарга та скасована ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2024 року, а матеріали скарги ОСОБА_1 направлені для продовження розгляду до суду першої інстанції, - є безпідставними з огляду на наступне.

В ухвалі від 16 січня 2025 року Вінницький апеляційний суд, скасовуючи ухвалу Вінницького міського суду від 27.11.2024 року, зазначив, що суд першої інстанції хоча й надав оцінку зазначеним ОСОБА_1 підставам для поновлення відповідного строку, втім не визнав їх неповажними та фактично у резолютивній частині ухвали не вирішив клопотання заявника про поновлення відповідного строку.

Отже, ОСОБА_1 невірно трактує зміст постанови Вінницького апеляційного суду від 16.02.2025 року та помилково вважає, що Вінницький апеляційний суд зобов`язав суд першої інстанції розглянути його скаргу.

Після повернення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду суд першої інстанції виконав вказівки Вінницького апеляційного суду вказані в ухвалі від 16 січня 2025 року та вирішив клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку.

Відповідно до частин 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСП), як джерело права.

Згідно із прецедентною практикою ЄСПЛ, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували постановлену судом першої інстанції ухвалу, яка винесена з дотриманням норм процесуального права, є обґрунтованою та базується на встановлених обставинах справи.

Тому ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк