КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/1060/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Сушко Л.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування.

Просив суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 150 228,00 грн в рахунок відшкодування страхової виплати по втраті годувальника в межах пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування пені та інфляційних за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув в результаті ДТП.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20, який набрав законної сили (а.с. 38-39) у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 286 КК України було визнано винуватим ОСОБА_3 .

Згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20 встановлено, що ОСОБА_3 17.10.2019 року, приблизно о 21.10 год, керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у четвертій смузі проїзної частини вулиці Академіка Заболотного зі сторони Дніпровського шосе в напрямку проспекту Академіка Глушкова в м. Києві.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.3 та інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», що розташований навпроти АЗС «АМІС» за адресою: м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 158/1, ОСОБА_3 , порушив вимоги пунктів 1.3,1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 ПДР України, відволікся від керування транспортним засобом, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків, не зменшив швидкість та не зупинився, і як наслідок, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався по вище зазначеному пішохідному переходу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді множинних переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в лікарні. Вироком суду встановлено, що ОСОБА_3 відшкодовано потерпілій ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 197 000 грн.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 не була застраховано.

30 вересня 2021 року представник неповнолітнього ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про отримання страхової виплати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. 25 жовтня 2021 року МТСБУ відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_3 згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20 відшкодовано потерпілій ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 197 000 грн. Позивач вважає вказану відмову МТСБУ у виплаті страхового відшкодування незаконною, тому що страховиком помилково застосовано принцип вини та деліктне зобов`язання винної у ДТП особи перед потерпілим, як підставу для звільнення від цивільно-правової відповідальності. Таким чином, саме МТСБУ, як страховик винної у ДТП особи, має відшкодувати потерпілій особі шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, інфляційні втрати та пеню на час прострочення виконання зобов`язання за період з 03 січня 2022 року по 17 листопада 2022 року у загальному розмірі 234 412 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 30 квітня 2024 року МТСБУ подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не встановив, що винною особою було відшкодовано шкоду, а тому поклав на тягар подвійного відшкодування шкоди, адже страхові виплати, пов`язані з втратою годувальника входять у структуру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вказує, що у даному випадку суд неправильно застосував ч. 2 ст. 625 ЦКУ, адже така відповідальність настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулось з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками є: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 (а.с. 25).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с. 27, 28).

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі

№ 752/5827/20, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.36,38-39).

Згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20 ОСОБА_3 17.10.2019, приблизно о 21.10 год., керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у четвертій смузі проїзної частини вулиці Академіка Заболотного зі сторони Дніпровського шосе в напрямку проспекту Академіка Глушкова в м. Києві. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного на проїзній частині дорожньою розміткою 1.14.3 та інформаційними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», що розташований навпроти АЗС «АМІС» за адресою: м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 158/1, ОСОБА_3 , порушив вимоги пунктів 1.3,1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 ПДР України, відволікся від керування транспортним засобом, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не врахував дорожню обстановку, яка виражалась у наявності інформаційних дорожніх знаків, не зменшив швидкість та не зупинився, і як наслідок, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який рухався по вище зазначеному пішохідному переходу. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді множинних переломів кісток скелета з ушкодженням внутрішніх органів, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_3 відшкодовано потерпілій ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 197 000 грн.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , застраховано не було (обставини, що не оспорюються сторонами).

30 вересня 2021 року представник неповнолітнього ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про отримання страхової виплати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (а.с. 40, 41).

25 жовтня 2021 року МТСБУ відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки ОСОБА_3 згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року по справі № 752/5827/20 відшкодовано потерпілій ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 197 000 грн (а.с. 42).

05 листопада 2021 року представник неповнолітнього ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із заявою отримання страхової виплати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (а.с. 43-45).

Позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 150 228 грн.

Відповідач заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що ОСОБА_3 є винним у вчинення дорожньо-транспортної пригоди, то саме він має відповідати завдану шкоду. Нормами ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено чіткий перелік випадків, за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок фонду захисту потерпілих. Оскільки винна особа виконала обов`язок з повного відшкодування шкоди, то позивач відмовився від будь-яких деліктних зобов`язань щодо спірного страхового випадку (а.с. 70-73).

Представник позивача зазначав, що відшкодована потерпілій ОСОБА_2 сума згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2021 року є моральною шкодою. Водночас предметом розгляду цієї справи є стягнення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника на користь малолітнього сина загиблого. Твердження відповідача про повне відшкодування нанесеної шкоди є безпідставним та хибним (а.с. 104-109).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Разом з цим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Статтею 3 Закону N 1961-IV встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону N 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з приписами підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону N 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди або МТСБУ, у випадках передбачених Законом N 1961-IV. Цей страховик (МТСБУ), хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому цим Законом порядку.

Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його виконанням страховиком завдавача шкоди (МТСБУ за завдавача шкоди) замість останнього.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винуваті, так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.

На володільця джерела підвищеної небезпеки покладається відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини в її заподіянні. Відповідальність за відшкодування заподіяної шкоди у даному випадку покладається на відповідача МТСБУ.

Статтею 23 Закону N 1961-IV визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода пов`язана зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону N 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Пунктом 27.5 статті 27 Закону N 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Згідно частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

В той же час, положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону N 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Норма Закону N 1961-IV встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Виходячи з вищезазначених норм права, колегія суддів звертає увагу, що у цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон N 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон N 1961-IV визначає спеціальні до ЦК України розмір та строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Згідно п. 27.4 статті 27 Закону N 1961-IV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку

Встановивши, що внаслідок ДТП неповнолітньому ОСОБА_1 заподіяно шкоди, пов`язаної зі смертю його батька, та врахувавши, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, власником не була застрахована, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що така подія є страховою та у відповідача виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_4 ..

Оскільки страховий випадок настав 17.10.2019, суд першої інстанції правильно виходив з того, що для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на 2019 рік згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік".

Доводи апеляційної скарги про те що винною особою було відшкодовано шкоду, а тому поклав на тягар подвійного відшкодування шкоди, адже страхові виплати, пов`язані з втратою годувальника входять у структуру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки страхова виплата передбачена вищенаведеними нормами та відшкодування моральної шкоди обвинуваченим не є тотожними виплаті на яку має право позивач у відповідності до вимог пункту 27.5 статті 27, пункту 36.2 статті 36, пункту 41.1 статті 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 41.1. статті 41 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілому, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З метою гарантування правової визначеності щодо застосування інституту цивільного позову у кримінальному провадженні та з метою забезпечення єдності та сталості відповідної судової практики Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 19 червня 2019 року вважала, що положення ч. 1 ст. 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з МТСБУ у справі, що розглядається.

Тому в контексті ч. 1 ст. 128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути МТСБУ у випадках, передбачених ст. 41 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цивільний позов може бути пред`явлено в межах кримінального провадження до МТСБУ як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають із положень ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Щодо попереднього звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, то Велика Палата Верховного Суду вважала, що визначений ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому.

Перша з них передбачена ст. 35 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Згідно з п. 36.1. ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, МТСБУ приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

У системному зв`язку зі ст. 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Тобто, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не є обов`язковою умовою.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції перевірив доводи і заперечення сторін з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 3 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

Т.О. Писана