РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/3826/24

Провадження № 22-ц/4815/255/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЙС" на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 10.11.2021 між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №228969487 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Товариством було перераховано грошові кошти в сумі 22 000 грн. на банківську карту ОСОБА_1 , що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога".

Позивач зазначив, що позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. Вказує, що первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у визначеній сумі.

28 листопада 2018 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" уклали Договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого продовжувався додатковими угодами до 31 грудня 2022 року.

05 серпня 2020 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

У подальшому ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" уклали ряд додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 включно, всі інші умови залишились без змін.

17 липня 2024 року ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та позивач уклали Договір факторингу № 17/07/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 листопада 2024 року у задоволенні позову ТОВ "ФК "ЕЙС" відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ "ФК "ЕЙС", посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт переходу права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №228969487 від 10 листопада 2021 року від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС", від ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" до ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС", та від ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" до ТОВ "ФК "ЕЙС" підтверджується додатковими угодами до договорів факторингу, якими продовжувалися строки їх дії. Підтвердженням переходу права вимоги також є реєстри прав вимог, які укладались до кожного договору факторингу та містили індивідуалізовану інформацію про боржника, кредитний договір та розмір боргу.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ходіна Н.В. у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги.

Узагальнені доводи зводяться до того, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 228969487 від 10.11.2021 року від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс", відповідно, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", відповідно, та від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС". Крім того, доводить неправомірність нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом, оскільки на відповідача поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Сторони надали пояснення користуючись правом передбаченим п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.174 ЦПК України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.

Оскільки сторони не обґрунтовували необхідність подання таких пояснень, а за своїм змістом вони доповнюють апеляційну скаргу та відзив, однак подані за межами строків, колегія суддів залишає їх без розгляду.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у позові ТОВ "ФК "ЕЙС", суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено переходу до ТОВ Таліон Плюс прав вимоги за договором факторингу від 28 листопада 2018 року до відповідача за Кредитним договорами № 228969487 від 10.11.2021, який було укладено ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Згідно з ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнт) та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" (фактор) був укладений договір факторингу № 28/1118-01. Наявна у справі копія договору факторингу містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору.

28 листопада 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" укладена додаткова угода № 19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії договору №28/1118-01 продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому всі інші умови договору залишились без змін.

31 грудня 2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" укладена додаткова угода № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції. Відповідно до п. 8.2. викладеного в новій редакції договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції від 31 грудня 2020 року), строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2021 року.

31 грудня 2021 року укладена додаткова угода № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою строк дії договору продовжується до 31 грудня 2022 року. При цьому всі інші умови договору залишились без змін.

Наведене свідчить, що з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2022 року.

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо предмету договору факторингу, що відступлення права вимоги не могло стосуватись кредитного договору № 228969487 від 10.11.2021, який, на думку суду, на момент укладення договору факторингу не існував.

Згідно з умовами договору факторингу, клієнт зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. Це означає, що фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.

У цьому контексті, важливим є те, що реєстр прав вимоги №172, до якого був включений кредитний договір № 228969487 від 10.11.2021, укладений 08.02.2022 року, тобто через майже три місяці після укладення кредитного договору.

Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру прав вимоги, право вимоги вже існувало та було індувідуалізоване.

05 серпня 2020 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" був укладений договір факторингу № 05/0820-01.

03 серпня 2021 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" укладена додаткова угода № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, згідно з умовами п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.

30 грудня 2022 року між ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" та ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" укладена додаткова угода № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, згідно з п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно.

Предметом даного договору, відповідно до його умов, є відступлення прав вимоги, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 4.1. договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, що є невід`ємною частиною договору.

Як слідує з витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року, право вимоги за кредитним договором № 228969487 від 10.11.2021 відступлено на користь ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" на законних підставах, оскільки дія договору факторингу була продовжена додатковими угодами № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року до 2024 року.

Суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про неможливість переходу права вимоги відмовляючи у задоволенні позовних вимог на підставі факту укладення договору факторингу, оскільки не врахував, що предметом договору є відступлення прав вимоги, які закріплені у реєстрі, який в свою чергу, належним чином оформлено та підписано сторонами в межах дії договору.

Правовідносини між сторонами належним чином врегульовані договором факторингу та відповідними додатками, що передбачали перехід права вимоги у визначений момент.

17 липня 2024 року між ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" та ТОВ "ФК "ЕЙС" був укладений договір факторингу № 17/07/24, згідно з умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

На підтвердження переходу права вимоги до позивача до матеріалів справи долучено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №17/07/24 від 17 липня 2024 року.

Отже, право вимоги позивача до відповідача підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 10.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 228969487 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

До вказаного Договору позивачем додано Порядок дій споживача в інформаційно - телекомунікаційній системі ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою "Moneyveo".

Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідач та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також до матеріалів справи надано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови

Отримання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 22 000 грн. підтверджується платіжним дорученням від 10.11.2021 та довідкою №07/2024, виданої АТ КБ "Приватбанк".

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" за кредитним договором № 228969487 від 10.11.2021, ОСОБА_1 має заборгованість за вищевказаним договором, а саме: за тілом кредиту 22 000 грн, за нарахованими відсотками 46023,69 грн.

Згідно з наданим ТОВ "Таліон Плюс" розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 становить 75 485,54, з яких: 21 999,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 53485,74 грн. - заборгованість за відсотками.

Суд не може погодитися із визначеною позивачем сумою заборгованості з огляду на таке.

Відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 22000 грн., строком на 30 днів зі сплатою 0,36 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом (п. 1.1, 1.7, 1.9.1).

Водночас пунктом 1.9.2. визначена процентна ставка 522,92 процентів річних, що становить 1,43 процентів в день, після продовження 30-денного строку.

Пунктом 1.9.3 встановлено умову за якою процентна ставка становитиме 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день, якщо позичальник не сплатить проценти нараховані згідно п. 1.9.1, п. 1.9.2. При цьому така ставка буде застосовуватись з моменту надання кредиту.

Крім того, п. 1.12.2. також визначено, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду (30 днів за п.1.7) позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти з розрахунку 1087,70 річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту.

Водночас за змістом п.1.11 договору основна сума кредиту має бути повернута не пізніше останнього дня 30-денного періоду передбаченого п. 1.7.

Пунктом 1.12.1 встановлено, що зобов`язання повернути кредит може відкладатися, але не більше ніж на 90 днів від дати закінчення 30-денного періоду передбаченого п. 1.7.

Тобто договором визначено різні процентні ставки та різні строки повернення кредитних коштів.

Колегія суддів зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування.

Отже, за кредитним договором №267218811 від 23.04.2021 року, суд вважає, що вимоги підлягають до часткового задоволення з урахуванням суми неповернутого кредиту, процентної ставки за кредитом і строку кредитування в межах 30 днів. Розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить: 24376,00 грн. з яких: 22000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу і 2376,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (22000,00грн. х 0,36% х 30 днів).

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд цій справі оскаржуване рішення суду скасовує та ухвалює нове, тому відповідно до наведених положень ЦПК України, суд змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 грн 60 коп., а всього 6056 грн. 00 коп. судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимоги на 32,29 %, з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЕЙС" слід стягнути 1955 грн. 48 коп. судового збору сплаченого в першій та апеляційній інстанції.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц викладено, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2024 року між ТОВ "ФК "ЕЙС" та Адвокатським бюро "Тараненко та партнери" укладено договір про надання правничої допомоги № 1807/24-01, додатком до якого є протокол погодження вартості послуг від 18.07.2024 року.

Актом приймання-передачі наданих послуг від 18.07.2024, що є частиною Договору про надання правничої допомоги №1807/24-01 від 18.07.2024, підтверджується, що адвокатським бюро надано такі послуги: складання позовної заяви вартістю 5000 грн за 2 години роботи; вивчення матеріалів справи вартістю 500 грн за 1 годину; надання усної консультації 500 грн за 1 годину, що загалом становить 6000 гривень, які представник ТОВ "ФК "ЕЙС"" просив стягнути у позові.

Актом приймання-передачі наданих послуг від 11.12.2024, що є частиною Договору про надання правничої допомоги №1807/24-01 від 18.07.2024, підтверджується, що адвокатським бюро надано такі послуги: складання апеляційної скарги вартістю 6000 грн за 2 години роботи, які представник ТОВ "ФК "ЕЙС"" просив стягнути в апеляційній скарзі разом із витратами, понесеними у суді першої інстанції.

В суді першої інстанції сторона відповідача заявила про неспівмірність витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом витраченим на виконання відповідних робіт їхній обсяг; ціну позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими доводами відповідача. Враховуючи, що справа є малозначною, а з доказів понесених витрат на правничу допомогу вбачається, що в роботі адвокатського бюро перебувало 100 схожих кредитних договорів, що вказує на типовість справи, тому розумний та необхідний розмір витрат слід оцінювати у 3000 грн. в суді першої інстанції та 2000 грн. в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь ТОВ "ФК "ЕЙС"" слід стягнути 968,70 грн. витрат на правничу допомогу понесених у суді першої інстанції та 645,80 грн. за правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції, а загалом 1614 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 270, 368, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" задовольнити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 10 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" заборгованість за кредитним договором №267218811 від 23.04.2021 рокуу розмірі 24376гривень 00 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1955 гривні 48 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 1614 гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.