справа № 362/697/25
провадження № 2/362/1602/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поповича О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Стороженко К.М.,

представника позивача Шумило Н.М.,

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Василькові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калинівської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Суд установив:

Позивач через представника адвоката Шумило Н.В. звернулась до суду з указаним позовом заявою, в якому просить визнати за нею за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований ним, що 14 серпня 1993 року позивачка купила 1/3 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 21 липня 2004 року позивачка купила ще 1/3 частину спірного будинку. Оскільки окрім позивачки ні фактично, ні юридично інших співвласників спірного будинку не було, то, придбавши 2/3 часток спірного будинку, позивачка з 2004 року користувалась цілим будинком. Зокрема, 1/3 частина спірного будинку належала ОСОБА_2 , після смерті якої її частину успадкував ОСОБА_3 , який у 1993 році продав належну йому 1/3 частину спірного будинку позивачці. Ще 1/3 частина спірного будинку належала ОСОБА_4 , після смерті якого 1/3 частину спірного будинку в рівних частинах успадкували ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які продали частки у спірному будинку ОСОБА_7 , після смерті якої спадшину прийняла ОСОБА_8 , яка у 2004 році продала 1/3 частину спірного будинку позивачці. Право власності на решту спірного будинку, а саме на 1/3 частину, не було зареєстровано ні за ким. Рішенням виконавчого комітету Плесецької сільської ради від 25 серпня 2005 року позивачці було дозволено переобладнання спірного будинку, а саме переобладнання кладової під житлову кімнату із збільшенням житлової площі на 8 кв.м, добудову веранди та кухні загальним розміром 7,85?2,15, переобладнання існуючої кухні під коридор та ванну кімнату, будівництво альтанки, дозволено обкласти будинок цеглою. З урахуванням вказаного рішення також можна зробити висновок, що окрім позивачки інших співвласників спірного будинку у 2005 році не було, в протилежному випадку виконавчим комітетом сільської ради вказане рішення прийнято б не було. До зазначених висновків позивачка дійшла, виходячи з того, що розпорядження спільною частковою власністю, включаючи і прибудови, перебудови, капітальний ремонт будинку, тощо здійснюється за взаємною згодою всіх співвласників будинку. Як стверджується актом обстеження умов проживання, складеним посадовими особами сільської ради та сусідами позивачки, спірний будинок 1912 року побудови має одну вхідну групу, інших власників в будинку не виявлено. Будинок в задовільному технічному стані, доглянутий. Згідно рішення Плесецької сільської ради № 113 від 25 серпня 2005 року в будинку проведено переобладнання із збільшенням житлової площі та виконано капітальний ремонт будинку. Факт проживання позивачки у спірному будинку з 14 серпня 1993 року підтверджено. Актом депутата Калинівської селищної ради від 06 січня 2025 року № 05 за підписом двох сусідів позивачки стверджується, що позивачка без реєстрації проживає у спірному будинку з 1993 року. З 2004 року позивачка відкрито та безперервно володіє та користується цілим будинком, проте оформити право власності на 1/3 частину спірного будинку, яка нікому не належить, позивачка в позасудовому порядку не має змоги.

Ухвалою від 28 січня 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою суд задовольнив клопотання представника позивача та витребував у Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» матеріали технічної інвентаризації на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

10 лютого 2025 року до суду надійшла заява відповідача про визнання позову.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила ухвалити рішення.

За приписами частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

На підставі всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання відповідачем позову, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позовних вимог.

Так, згідно зі статтею 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Визначаючи умови набуття права власності за набувальною давністю, Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц вказав, що лише за наявності таких умов можливе набуття права власності на чужі речі: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Для набуття права власності за набувальною давністю всі вказані умови повинні бути наявними у сукупності.

Верховний Суд у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 серед умов набуття права власності за набувальною давністю виокремив такі: «Наявність суб`єкта, який здатний певний об`єкт набути у власність; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння чужим майном; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна.

Строк, після спливу якого особа можу набути нерухоме майно у власність за набувальною давністю становить 10 років. Безперервність володіння означає, що особа володіє об`єктом нерухомості протягом визначеного строку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2020 року у справі № 923/82/19, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних вище умов у сукупності.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, вищевказаних постанов Пленуму ВССУ та Верховного Суду, умовами для визнання за особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є:

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння;

- безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння.

У цій справі суд установив, що позивач добросовісно заволоділа і користується частиною вищевказаного будинкку, не приховувала факт знаходження майна у її фактичному володінні, таке володіння не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У матеріалах справи відсутні дані про осіб, які б пред`являли свої права на вказане нерухоме майно, що дає підстави дійти висновку про відсутність осіб (крім позивача), які могли б мати майнові права або законні інтереси на відповідну частину будинку.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність визначених законом умов для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами у справі, а відповідач визнав позовні вимоги.

Питання щодо розподілу судових витрат у позові не порушувалось і в судовому засіданні не ініціювалось.

Керуючись статтями 258, 259, 264-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повне судове рішення складено 06 березня 2025 року.

Суддя О.В. Попович