Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 333/1285/25
Провадження №: 2/332/1361/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі судового засідання - Петракея Р.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відбирання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про відбирання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування вимог зазначено, що на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітня - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для взяття на облік є проживання дитини в сім`ї, в якій батьки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

У серпні 2023 року до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення КНП «МДЛ №5» ЗМР про малолітню ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що малолітня проходить лікування в закладі, мати ОСОБА_2 , перебуває на обліку ВПО, самовільно покидає дитину у відділенні, відсутня по декілька днів. Батько - ОСОБА_3 , також особа з числа ВПО, військовослужбовець, проходить реабілітацію після поранення. Родина не має постійного місця проживання.

В ході проведеної роботи було встановлено, що на той час родина проживала на території транзитного містечка для осіб ВПО за адресою: АДРЕСА_1 . На час проведення бесіди батьки перебували з ознаками сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 поводився дуже агресивно, погрожував розправою. ОСОБА_5 змогла пояснити, що раніше проживала в кризовому центрі, однак звідти їх вигнали за порушення правил внутрішнього розпорядку. Свої речі жінка залишила там. Через стан батьків діалогу не відбулося, документами свою особу вони не підтвердили. Кімната, в якій проживала родина була у вкрай занедбаному стані, дуже брудно, кругом розкидано мотлох, продукти харчування та посуд з недоїдками на столі, кругом розкидано недопалки. Для проживання дитини не створено жодних умов. Дану інформацію було донесено до адміністрації медичного закладу.

В ході подальшої роботи з родиною було встановлено, що з транзитного містечка родину було виселено через постійні скарги з боку мешканців та антисанітарний стан житла. Також матір було виписано з лікарні, у зв`язку з неодноразовими випадками перебування останньої в стані алкогольного сп`яніння та антисанітарний стан палати, внаслідок чого малолітня ОСОБА_1 залишилася без опіки батьків.

У жовтні 2023 року до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та просили влаштувати доньку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до КУ «ЗОСБД «Сонечко» на цілодобове перебування, оскільки в їхньому житті нічого не змінилося, вони не мають постійного місця проживання, матеріально не можуть утримувати свою доньку, оскільки мати не працює, а батько перебуває на тривалій реабілітації після поранення.

Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 409р від 14.11.2023р. «Про влаштування на цілодобове перебування малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закладу, який здійснює інституційний догляд і виховання дітей», дитину було влаштовано до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР. У серпні 2024 року на підставі заяви батьків, розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №720р від 14.11.2023р. «Про продовження терміну цілодобового перебування малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у закладі, який здійснює інституційний догляд і виховання дітей» термін перебування малолітньої було подовжено, оскільки у батьків не відбулося жодних змін.

За час перебування малолітньої в КПП «ЗОСБД «Сонечко» від установи надходили скарги щодо безвідповідального ставлення батьків до своєї дитини, а саме ані батько, ані мати не беруть жодної участі у матеріальній підтримці дитини, медикаменти, необхідні для лікування дитини не придбали жодного разу. Більше того, оригінали документів, які було видано батькам для оформлення соціальної допомоги, вони загубили, що призвело до повторної госпіталізації дитини.

У грудні 2024 року було встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Будь-якої інформації щодо місця проживання/перебування матері - ОСОБА_2 , у відділі немає, засоби зв`язку відсутні.

Посилаючись на наведені обставини та положення ч.1 ст.1 2Закону України «Про охорону дитинства»,ст.ст.150, 170 СК України, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким відібрати без позбавлення батьківських прав у громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подала заяву про розгляд підготовчого судового засідання за її відсутності та. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши докази у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В підготовчому судовому засіданні відповідач позов визнала у повному обсязі.

За таких підстав суд, у відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у зв`язку із визнанням позову відповідачем.

Судом встановлено.

Відповідно до свідоцтва про народження від 27.04.2023, серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с. 4).

У серпні 2023 року до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення КНП «МДЛ №5» ЗМР про малолітню ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що малолітня проходить лікування в закладі, мати ОСОБА_2 , перебуває на обліку ВПО, самовільно покидає дитину у відділенні, відсутня по декілька днів. Батько - ОСОБА_3 , також особа з числа ВПО, військовослужбовець, проходить реабілітацію після поранення. Родина не має постійного місця проживання ( а.с. 15).

Відповідно до акту обстеження умов проживання служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 14.09.2023, проведено обстеження умов проживання родини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , модуль 5 кімната 11 ( транзитне містечко для ВПО). Обстеженням встановлено, що для виховання та розвитку дитини умов не створено, в помешканні брудно, стійкий запах сигаретного диму, всі речі розкидані, відсутня постільна білизна. Батько дитини перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, погрожував спеціалістам розправою. Зі свідчень сусідів та коменданта гуртожитку - батьки дитини зловживають алкоголем, часто перебувають у нетверезому стані ( а.с. 7).

Відповідно до акту обстеження умов проживання служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 26.09.2023 проведено обстеження умов проживання родини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , модуль 5 кімната 11 ( транзитне містечко для ВПО). Обстеження встановлено, що для виховання та розвитку дитини не створено жодних умов. У кімнаті немає ніяких речей для догляду за дитиною. Батько дитини перебував в стані алкогольного сп`яніння, погрожував спеціалістам розправою, висловлювався нецензурною лайкою. Зі слів матері дитини за цим місцем мешкання не планують забирати дитину, хочуть знайти квартиру. Вкотре пообіцяла прибратися у приміщенні ( а.с. 7 зворотна сторона).

16.10.2023 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району звернувся ОСОБА_3 та просив влаштувати доньку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до КУ «ЗОСБД «Сонечко» на цілодобове перебування, оскільки в їхньому житті нічого не змінилося, вони не мають постійного місця проживання, матеріально не можуть утримувати свою доньку. ( а.с. 12).

Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 409р від 14.11.2023 р. «Про влаштування на цілодобове перебування малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закладу, який здійснює інституційний догляд і виховання дітей», дитину було влаштовано до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР. У серпні 2024 року на підставі заяви батьків, розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №720р від 14.11.2023р. «Про продовження терміну цілодобового перебування малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у закладі, який здійснює інституційний догляд і виховання дітей» термін перебування малолітньої було подовжено, оскільки у батьків не відбулося жодних змін ( а.с. 9-10).

За час перебування малолітньої в КПП «ЗОСБД «Сонечко» від установи надходили скарги щодо безвідповідального ставлення батьків до своєї дитини, а саме ані батько, ані мати не беруть жодної участі у матеріальній підтримці дитини, медикаменти, необхідні для лікування дитини не придбали жодного разу. Більше того, оригінали документів, які було видано батькам для оформлення соціальної допомоги, вони загубили, що призвело до повторної госпіталізації дитини ( а.с. 11).

Відповідно до акту обстеження умов проживання служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 05.01.2024 проведено обстеження умов проживання родини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , модуль 5 кімната 11 ( транзитне містечко для ВПО). Обстеженням встановлено, що у грудні 2023 родина виписана та знята з реєстрації на проживання. Кімната зачинена та готується до заселення новими особами ( а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.12.2024, серія НОМЕР_2 ( а.с. 14).

Відповідно до Висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 10.03.2025 «про відібрання малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини» районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування вважає доцільним відібрати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються добудь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19 (провадження № 61-9754св20), 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21).

Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини.

Враховуючи вищезазначені нормативні приписи у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої доньки, адже вона є матір`ю з низьким виховним потенціалом, неналежним чином виконує батьківські обов`язки, не забезпечує медичного догляду донці, харчування, не отримують ніяких видів соціального допомоги на доньку, доходів в сім`ї матері не має, оскільки остання зловживає спиртними напоями. Відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання своєї дитини, не створили належних умов для її розвитку, дитина виховується без догляду, без уваги та любові. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, з урахуванням віку дівчинки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення в цій частині позовних вимог.

Положенням ч. 4 ст.170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує обставини майнового і сімейного стану відповідачки та бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.182 СК України, тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи, що відповідачка є працездатною, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає справедливим стягнути з відповідачки на утримання її дитини аліменти у розмірі 1/4 частини їх доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. Таким чином, при розгляді зазначеної справи об`єктом справляння судового збору є вимога про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та вимога про стягнення аліментів.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із зазначеними вимогами, тому з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір за кожну позовну вимогу окремо.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71, 170 Сімейного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відбирання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду, а саме з 11.02.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2422 ( дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Повний текст рішення складено 10.04.2025.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Н.В. Марченко