Справа № 174/235/23
п/с № 2/174/2/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Троцько О.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

До Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовом звернулась ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона зареєстрована та має місце проживання у м. Дніпрі. У родинних зв`язках перебувала з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нині покійний ОСОБА_5 був зареєстрований та постійно мешкав у АДРЕСА_1 . Нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить нині покійному ОСОБА_5 .

Стосунки, на рівні спілкування, між нею та нині покійним ОСОБА_5 вище даного рівня ніколи не піднімалися, але з часом все змінилося. З весни 2017 року, ще за життя його дружини ОСОБА_6 , позивач та ОСОБА_5 фактично між собою стали однією сім`єю.

Такі обставини як вік та стан здоров`я, як свій і його дружини, зблизили їх між собою. Крім того, послідуюча смерть його дружини ОСОБА_7 , 1951 р.н., що мала місце 08.03.2018 року, тому ще більше посприяла.

Через похилий вік та постійні хвороби, які спричинили неможливість самостійного забезпечення власного існування, ОСОБА_5 став потребувати сторонньої допомоги. Вона взяла на себе відповідальність по догляду за ОСОБА_5 , допомагала йому в побуті, забезпечувала усім необхідним, зокрема покупкою ліків та своєчасним медичним доглядом у лікарів, в тому числі і вдома. За її супроводом відвідувалися лікарі у місцевій лікарні де останній перебував на обліку.

Таким чином, починаючи з весни 2017 року, а саме з квітня місяця, ще за життя його покійної дружини ОСОБА_6 , і до дня смерті ОСОБА_5 вона стала постійно без реєстрації проживати із ним однією сім`єю та вести спільний побут.

За життя покійний ОСОБА_5 не склав заповіту, хоча виявив бажання у складенні заповіту на її користь, оскільки не мав інших спадкоємців. Після смерті ОСОБА_5 вона додатково займалася похованням останнього.

Після смерті ОСОБА_5 , як відкрилась спадщина, вона звернулася до нотаріуса із зверненням про прийняття спадщини, але за відсутності документів, що підтверджують її право як спадкоємця на спадкування, нотаріус роз`яснив їй про необхідність здобути таке право у судовому порядку та підтвердити проживання однією сім`єю із спадкодавцем, у зв`язку з чим, спершу звернутися до суду.

Враховуючи той факт, що у неї немає документального підтвердження родинних зв`язків з ОСОБА_8 , через ряд життєвих обставин, в тому числі, як похідне і право на спадщину, виникла необхідність звернутися з даною позовною заявою.

Ухвалою судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.03.2023 року позовна заява була залишена без руху.

Ухвалою судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.04.2023 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

В подальшому, 15.05.2023 року ОСОБА_4 подав заяву про допуск його до участі у справі, як зацікавленої особи.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.06.2023 року вказана заява ОСОБА_4 була задоволена, його залучено до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

21.06.2023 року ОСОБА_1 подала заяву про заміну первісного відповідача належним відповідачем в якій просила замінити первісного відповідача - Вільногірську міську раду Дніпропетровської області належним відповідачем - ОСОБА_4 та виключення його з числа третіх осіб.

21.06.2023 року ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області вказане клопотання задоволено в повному обсязі. Замінено неналежного відповідача належним та виключено ОСОБА_4 з числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.07.2023 року у задоволенні клопотання позивач про передачу справи за підсудністю відмовлено.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.07.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи спочатку .

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.09.2023 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24.10.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Смук М.І. про повернення на стадію підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування відмовлено.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.12.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Смук М.І. про відвід судді у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права на спадкування відмовлено.

16.01.2024 року ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області клопотання представника позивача задоволено в повному обсязі. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.01.2024 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано докази від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.01.2024 року задоволено клопотання представника відповідача, витребувано письмових доказів від комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.02.2024 року клопотання представника позивача адвоката Смук М.І. про витребування доказів задоволено, витребувано від Територіального центру соціального захисту (надання соціальних послуг) у м. Вільногірськ (нова назва - Комунальна установа центр надання соціальних послуг ВМР) інформацію.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18.11.2024 року клопотання представника позивача про витребування доказів з Вільногірського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задоволено частково.

Ухвалами Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 року та від 17.02.2025 року задоволені клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 року у задоволенні клопотань (повторних) представника позивача адвоката Смук М.І. про витребування доказів та про допит свідка відмовлено.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24.02.2025 року у задоволенні заяви (повторної) представника позивача адвоката Смук М.І. про відвід судді Ілюшик І.А. відмовлено.

Представником позивача подані заяви про визнання доказів недійсними та такими, які неможливо брати до уваги судом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з`явилась, пояснила, що ОСОБА_5 знайшов її сам, вона надавала допомогу поки була жива його дружина та після його смерті, вона працювала у м. Дніпро, проживала на два міста. Кожного разу після роботи вона заїжджала в магазин, купувала продукти харчування та ліки. У неї п`ятиднівка, але є відрядження. Проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю, купувала ліки, продукти, прибирала, возила його в лікарню, організовувала поховання, коли померла дружина вона допомагала йому вступити в спадщину. Соціальний працівник з нею знайома, була на похованні. До цього часу їй телефонують щодо заборгованості по комунальним послугам по квартирі, яка належала ОСОБА_5 . Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Смук М.І. позов просив задовольнити в повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 не менше п`яти років до його смерті.

Відповідач та його представник в судове засідання з`явились, просили у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача адвокат Григор`єв Д.В. посилався на відсутність доказів спільного проживання позивача та спадкодавця, а також на перебування спадкодавця на соціальному обслуговуванні, а також на те, що дружина спадкодавця померла менше ніж за п`ять років до його смерті.

Заслухавши учасників справи та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал медичної картки ОСОБА_5 , відтворивши наданий позивачем звукозапис в судовому засіданні, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.10.2022 року та копії Лікарського свідоцтва № 153 від 12.10.2022 року, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 9, 11).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12.03.2018 року, ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до копій квитанцій, ОСОБА_1 здійснено платежі: 13.10.2022 року в сумі 24 грн. 73 коп., призначення платежу: за ритуальні послуги; 12.10.2022 року в сумі 437 грн. 24 коп., призначення платежу: оплата послуг Бюро СМЕ ОКЗ (т. 1 а.с. 12).

В матеріалах справи наявні фотознімки із зображенням позивача з ОСОБА_5 (датовані 06.05.2019 року та 14.07.2019 року) (т. 1 а.с. 13,14).

Відповідно до копії довідки КП «БТІ м. Вільногірська», станом на дату видачі 03.05.2018 року на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано право власності за: ОСОБА_7 (приватна спільна часткова 1/2 частка), ОСОБА_5 (приватна спільна часткова 1/2 частка) (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до копій Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53871882 від 30.10.2018 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 143283403 від 30.10.2018 року, ОСОБА_5 отримав у спадок частку квартири померлої дружини ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 16,17).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 72148607 від 14.04.2023 року (т. 1 а.с. 55).

Копіями матеріалів особової справи щодо надання соціальних послуг протягом 2020, 2021, 2022 років ОСОБА_5 , підтверджено факт надання останньому соціальної послуг «Догляд вдома» на безоплатній основі з 23.12.2020 року по 12.10.2022 року, який здійснювала соціальний працівник Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 161-195).

АТ КБ «Пориватбанк» надано виписки про рух коштів по рахунках позивача за період з березня 2017 року по листопад 2022 року, які приєднано до матеріалів справи та якими підтверджено факт руху коштів позивача на території м. Вільногірська та в районі вокзалу м. Дніпро, але не підтверджено факт витрати цих коштів на потреби, зазаначені позивачем в позовній заяві (т. 1 а.с. 205-242, т. 2 а.с. 1-37, т. 2 а.с. 43-63).

До матеріалів справи залучено лист Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 08.03.2024 № 01-16/137-24 щодо підстав надання соціальних послуг «Догляд вдома» (т. 2 а.с. 68-69).

В матеріалах справи наявні копії, надані представником позивача ОСОБА_1 , а саме: фотознімків та копії документів, посвідчення ветерана праці, пропуск № 268, водійське посвідчення, звідний акт, які видані на ім`я ОСОБА_10 , які судом не приймаються до уваги, оскільки не стосуються предмету доказування, а також свідоцтво про народження ОСОБА_11 та копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 214-222).

Також, в матеріалах справи наявний флеш-носій TSG, який містить запис, однак суд не має процесуальної можливості встановити, дослідити і перевірити хто і коли здійснював цей аудіозапис, голоси яких осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, чи не вносилися до нього будь-які зміни (т. 2 а.с. 224).

З оригіналу медичної картки ОСОБА_5 вбачається, що його до лікаря супроводжувала родичка.

В судовому засіданні допитано свідків та позивача в якості свідка за її згодою.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_1 є її хрещеницею. ОСОБА_5 був братом біологічного батька ОСОБА_1 . ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_5 з того часу, як його дружина захворіла, з 2017 року. ОСОБА_5 звернувся до чоловіка свідка з яким товаришував, щоб отримати телефон ОСОБА_1 . У липні чи серпні 2017 року вона почала проживати з ОСОБА_5 . ОСОБА_1 приїджала з м. Дніпро, готувала, возила його до лікарні. Свідку не відомо, що за ним доглядали соціальні працівники.

Свідок ОСОБА_13 знає померлого ОСОБА_5 з 1969 року. У квітні 2017 року він звернувся до свідка та попросив дані ОСОБА_1 тому, що йому важко було вести господарство і тоді він познайомився із ОСОБА_1 . З літа 2017 року вона була тут, прала, готувала, возила до лікарні чорнобильської. ОСОБА_5 свідок один раз бачив з ОСОБА_14 , а також бачив в магазинах без ОСОБА_15 . ОСОБА_1 проживала у м. Вільногірську наїздами, оскільки працювала. Батько ОСОБА_1 проживав у м. Вілльногірську ОСОБА_10 , але у неї було інше прізвище з яких причин свідку не відомо. За п`ять років до смерті ОСОБА_5 в його квартирі був рази три.

Свідок ОСОБА_16 , яка є подругою позивача, пояснила, що на початку 2017 року ОСОБА_5 , який був другом батька свідка, хотів познайомитись із позивачем. Наприкінці літа вона сказала, що переїздить сюди, оскільки у ОСОБА_5 захворіла дружина. Вона жила з ним і допомагала до часу його смерті. Сама свідок жила у м. Вільногірську і разом з батьком приходила до них. ОСОБА_1 купувала продукти, прала, возила його до лікарні, оскільки він був чорнобильцем. Дружина ОСОБА_5 померла у березні 2018 року, хворіла на онкологію. Офіційно ОСОБА_1 була одружена один раз, у неї було дівоче прізвище по матері, її біологічним батьком був ОСОБА_10 , її виховував чоловік матері. ОСОБА_1 з 2017 року постійно проживала у м. Вільногірськ, а їздила на роботу у м. Дніпро, на той час там проживав її рідний син, у фактичних шлюбних відносинах вона ні з ким не проживала.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що знає ОСОБА_1 з дитинства, батько її покинув. А потім свідок дізналася, що її знайшов рідний дядько ОСОБА_5 . ОСОБА_1 в дитинстві жила у м. Вільногірську, вийшла заміж та жила у рф, потім повернулась та жила у м. Дніпро.

У 2017, 2018 роках вона у м. Вільногірську часто бувала, приходила до свідка на роботу.

ОСОБА_1 допомагала ОСОБА_5 по господарству, бачила її раз на тиждень і два рази бачила, була у м. Вільногірську часто, почала до нього їздити з 2017 року. В квартирі ОСОБА_5 свідок не була. Бачила, що ОСОБА_1 купувала продукти і виходила до свідка з будинку де проживав ОСОБА_5 . Приблизно у 2018 році ОСОБА_5 свідку казав, що задоволений, що знайшов племінницю, вона допомагає, бо більше нікому допомагати.

Свідок ОСОБА_18 , сусідка померлого ОСОБА_5 , пояснила, що ОСОБА_1 приїжджала до ОСОБА_5 до ОСОБА_19 , а коли дружина ОСОБА_5 померла ОСОБА_1 майже оселилась у нього, на вихідні все робила, возила його в лікарню, забирала у м. Дніпро. Зі слів ОСОБА_5 відомо, що ОСОБА_1 його племінниця, брата дочка. Він казав, що вона знає де що лежить, ключі у неї були. Інших осіб свідок не бачила, ніхто до нього не ходив, приходив колись чоловік, але він навіть в квартиру не заходив, бо ОСОБА_5 в лікарні лежав. Дружина ОСОБА_5 померла десь у 2018 році, місяць не пам`ятає. ОСОБА_4 прийшов коли ОСОБА_5 помер і хотів зайти в квартиру, казав, що племінник. А свідок сказала, що його не знає і ніколи не бачила. Ходила в гості до ОСОБА_5 свідок не часто, два або три рази на рік, в основному у дворі спілкувались. ОСОБА_1 кожного дня зранку їздила електричкою, свідок бачила, як вона приходила і уходила, тому думає, що їздила на роботу і з роботи електричкою. ОСОБА_5 казав, що вона його племінниця. Вони мешкали за однією адресою.

Свідок ОСОБА_20 , сусідка померлого ОСОБА_5 , пояснила, що дружина ОСОБА_5 хворіла, потім дізналися, що у ОСОБА_5 є племінниця. Коли він захворів, лежав в лікарні, то вона їздила помагала, готувала. ОСОБА_1 ще до того, як у 2018 році дружина ОСОБА_5 померла почала їздити, можливо у 2017 році, приїжджала на вихідні. Зі слів ОСОБА_5 свідку відомо, що племінниця буде приїжджати, допомагати, мешкає в м. Дніпро, дружина ОСОБА_5 також казала, що це племінниця. Вона готувала, прала, в лікарню возила, почала жити коли дружина ОСОБА_5 померла.

Допитана в якості свідка за її згодою ОСОБА_1 пояснила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько від неї відмовився. Напротязі всього її життя він не приймав участь у її житті та вихованні. Він не був у шлюбі із її матірю, в свідоцтві про народження запис про батька зі слів матері. Вона почала спілкуватись з ОСОБА_5 у 2011 році. Коли захворіла його дружина, то свідок приїжджала. Усе майно було на дружині ОСОБА_5 . Вона усюди залишал свій телефон і сможе надати аудіозаписи, що їй досі дзвонять комунальні служби, бо два роки не йдуть оплати. ОСОБА_5 хворів, він був чорнобилець, він лежав у лікарнях у м. Дніпро та у м. Вільногірську. З дитинства вона проживала у м. Вільнгірськ, потім у м. Норильск, а з 2006 року проживала у м. Дніпро. З 2014 року вона їздить у відрядження. З 2017 року вона почала мешкати у ОСОБА_5 , його дружина хворіла. Вона допомагала ОСОБА_5 коштами, купувала продукти, прала. Офіційно вона не одружена. З відповідачем вона не була раніше знайома, бачила його тільки в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є соціальним працівником. У 2020 році у грудні їй поставили на обсуговування ОСОБА_5 . Обслуговувала вона його приблизно два роки, двічі на тиждень приходила прибирала, приносила продукти, родичів ніяких не бачила. Незадовго до його смерті їй телефонувала ОСОБА_21 , казала, що вона його родичка, з нею вона познайомилася на похованні ОСОБА_5 . Коли він помер, то свідок дзвонила ОСОБА_22 і та сказала, що вона їде.

Свідок купувала продукти, чеки віддавала ОСОБА_5 , той віддавав гроші. Він також довірив їй знімати пенсію, прибирала. З грудня 2020 року і до часу смерті. За ці роки вона ОСОБА_23 не бачила, а побачила лише на похоронах. Незадовго до його смерті свідок була у нього і побачила молоко, він сказав, що ОСОБА_24 приїжджала, що привезла продукти. ОСОБА_5 казав, що ОСОБА_21 це дочка його брата, але брат її не визнавав. Відвідувала свідок його два рази на тиждень у вівторок і п`ятницю з дев`ятої до десятої ранку, коли він казав, що йому нічого не потрібно, то не приходила. ОСОБА_25 бачила, інших не бачила, той постійно був у нього. Про ОСОБА_26 згадував один раз. Пояснила, що якщо особа одинока, то вона може претендувати на допомогу, якщо хтось проживає, то він може за особою доглядати.

На стадії дослідження письмових доказів представник позивача заявив письмово клопотання про визнання доказів недійсними та такими, які не можливо брати до уваги судом, оскільки свідки є зацікавленими особами.

Ознайомившись зі змістом поданого клопотання, враховуючи положення ст.ст. 76, 77, 219, 230 ЦПК України та конкретні обставини справи, суд не може прийняти покази свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , визнає їх недопустимими, виключає їх з числа доказів і розглядає справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За приписами ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідн ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

В ст. 1216 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 552/196/20 від 27.05.2021 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом при ухваленні рішення враховуються висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 644/4284/17, від 08.05.2020 року у справі № 643/3240/17, від 02.11.2021 року у справі № 753/11869/18.

Виключно покази свідків не можуть бути достатніми, належними та достовірними доказами для підтвердження наявності усієї сукупності обставин, передбачених ст. 1264 ЦК України, спільні фотографії та виписки по рахунку позивача про придбання продуктів та інших товарів згідно усталеної судової практики не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сімєю зі спадкодавцем.

Саме по собі надання позивачем допомоги ОСОБА_5 за його життя та його поховання не є доказом проживання однією сім`єю з ним за відсутності доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, пов`язаності осіб спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків, адже дружина ОСОБА_5 померла менше ніж за п`ять років до його смерті, що підтверджується матеріалами справи, а сам ОСОБА_5 на протязі 2020, 2021, 2022 років, тобто до дня його смерті перебував на соціальному обслуговуванні держави як одинока, самотня й потребуюча надання соціальних послуг особа, що підтверджено не тільки показами свідка, а також письмовими доказами.

Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонту, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, тому у розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, ці відносини не вважаються сімейними і позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Виходячи з приписів ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, у звязку із відмовою у задоволенні позову в повному обсязі заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою від 16.01.2024 року, після набрання судовим рішенням законної сили слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою від 16 січня 2024 року, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлено 10.04.2025 року.

Суддя І.А. Ілюшик