ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Антонюк О.А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом проти Товариства з обмеженою відповідальністю «Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів» про визнання звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2024року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу протягом трьох днів з дня отримання вказаної ухвали, усунути недоліки з додержанням вимог: п. 1, 2, 4, 6, 7, 8, 9, 10 ч. 3 ч. 6 ст. 175, ч. 1, 4, 5 ст. 177 ЦПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024року позовну заяву ОСОБА_1 вирішено вважати неподаною та повернуто позивачу.

Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений в ухвалі суду про залишення позову без руху строк не усунув перелічені недоліки, заяв та документів до суду на виконання ухвали суду не подавав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

07 лютого 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права і не створив для позивача належні умови які би давали можливість реалізувати свої процесуальні права. Зокрема суд помилково не прийняв до уваги те, що ОСОБА_1 не є користувачем Електронного суду та ухвалу про залишення позову без руху в електронному вигляді не отримував, та таку ухвалу були отримано тільки поштою лише 31 жовтня 2024року та того ж дня заявник усунув вказані недоліки шляхом направлення листа засобами поштового зв`язку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

24 березня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановлений в ухвалі суду про залишення позову без руху строк не усунув перелічені недоліки, заяв та документів до суду на виконання ухвали суду не подавав.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити так як судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Водночас не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).

ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Так, згідно частини 1 та 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2024року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу протягом трьох днів з дня отримання вказаної ухвали усунути вказані недоліки.

Водночас, враховуючи надання судом лише трьох днів для усунення ряду недоліків, вказаних в ухвалі про залишення позову без руху, два з яких випало на вихідні дні, суд майже одразу ж 29 жовтня 2024року повернувши позов позивачеві фактично не створив для сторони позивача належні умови для того, щоб він міг реалізувати свої процесуальні права у спосіб та порядку що гарантовані нормами процесуального права, позбавивши тим самим ОСОБА_1 права на усунення недоліків в будь-який зручний для нього спосіб.

Зокрема, за існуючих обставин позивач 31 жовтня 2024року на виконання ухвали суду з метою усунення вказаних в ухвалі недоліків направив суду листа засобами поштового зв`язку.

Тож, за таких умов, позивач не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права, а тому суд першої інстанції прийняв передчасне процесуальне рішення у справі.

Враховуючи зазначені обставини, повернення позову ОСОБА_1 у даному випадку є проявом надмірного формалізму.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував вказаних вимог закону та передчасно дійшов висновку про визнання позовної заяви неподаною та повернув особі, яка її подала.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до ухвалення помилкової ухвали.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм процесуального та матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 квітня 2025року.

Судді: