Дата документу 01.04.2025 Справа № 332/1800/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 332/1800/24 Головуючий у І інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/575/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Левицької Ю.В. звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що упродовж більше, ніж 19 років ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря-ремонтника у ПАТ «Запоріжсталь».

Умови праці на робочому місці не відповідали безпечним стандартам.

Так, згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії від 27.12.2023 позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія, хронічна двобічна сенсорна приглухуватість, хронічний бронхіт другого ступеня.

15.01.2024 Комісія Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці склала Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4, яким встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 є, зокрема, наявність на підприємстві ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів.

Висновком МСЕК від 07.09.2020 при первинному огляді позивачу було встановлено 55 % стійкої втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. Отримання позивачем професійного захворювання, і як наслідок, групи інвалідності у зв`язку з втратою 55 % працездатності призвело до його фізичних та моральних страждань.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Левицької Ю.В. просив суд стягнути на його користь з ПАТ «Запоріжсталь» моральну шкоду за набуте професійне захворювання, що виникло з вини підприємства у зв`язку з неналежними умовами праці та його роботи у шкідливих умовах, в розмірі 100000 грн та витрати на надання правничої допомоги у справі.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 55000 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, ПАТ «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду в частині визначення розміру моральної шкоди дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. У разі, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про часткове скасування рішення суду, товариство просить стягнути з нього суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що у цьому випадку визначений МСЕК ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 на рівні 55відсотків є тимчасовим, він може бути змінений під час проведення наступного медичного огляду позивача, в тому числі, в бік зменшення, так само не є остаточною інвалідність позивача.

Крім того, згідно з записами його трудової книжки, з 1995 року до 2004 року ОСОБА_1 працював на посаді слюсаря-ремонтника на інших підприємствах. Оскільки інформація про умови праці позивача за цей період відсутня, на думку скаржника, існує велика ймовірність, що на ОСОБА_1 вплинули шкідливі виробничі фактори і на інших підприємствах, що неодмінно негативно позначилось на його здоров`ї.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

31 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника ПАТ «Запоріжсталь» про розгляд справи за відсутності представника товариства.

01 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Левицької Ю.В. про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає повною мірою.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховував дані медичних документів про лікування позивача, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та дійшов висновку що засадам розумності, виваженості та справедливості буде відповідати моральна шкода у розмірі 55000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що з 2004 року до 2023 року ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах на підприємстві ПАТ «Запоріжсталь».

Умови праці на його робочому місті не відповідали безпечним стандартам.

Згідно з Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук» № 51/1250 від 27.12.2023, ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія шийна С6, С7 ліворуч та попереково-крижова L5-S1 ліворуч у стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічнним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. - за класифікацією Остапкович В.О. та Пономарьової Н.І., хронічний бронхіт другого ступеня, фаза затихаючого загострення, прикореневий вневмофібоз, ЛН ІІ ст. (а.с.43)

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.01.2024 Форми П-4 (п.п. 17, 18) встановлено, що причиною виникнення отриманого позивачем професійного захворювання, є тривалий стаж праці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь». А також наявність на робочому місті шкідливих виробничих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували гранично допустимі норми, відповідно до перелікушкідливих факторів, що мали місце під час виконання працівником технологічного процесу, фактори виробничого середовища та трудового процесу, та ступінь перевищення, іноді в десятки разів, хімічних речовин (а.с.15-22).

Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями - 27.12.2023.

Довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 125459 від 25.03.2024 підтверджується встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання.

Зі змісту довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125459 від 25.03.2024 встановлено, що ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 55 (п`ятдесят п`ять) %.

Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, звертатись до ряду лікарів, проходити лікування і реабілітації, у зв`язку із чим було порушено його нормальні життєві зв`язки, у зв`язку з чим він має право на відшкодування моральної шкоди.

Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Запоріжсталь», а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Колегія суддів вважає встановленим та доведеним спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідача.

На думку колегії суддів, виходячи з принципів розумності й справедливості, з урахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сума у 55000 грн є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004)

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу при первинному огляді встановлено ступінь втрати непрацездатності у 55 відсотків та третьої групи інвалідності не безстроково не спростовують наявності у ОСОБА_1 ушкоджень здоров`я, спричинених роботою зі шкідливими умовами на підприємстві відповідача та його права у зв`язку з цим, на відшкодування шкоди, а враховуючи зменшення судом першої інстанції розміру такої шкоди до 55000 грн саме відповідно до ступеня непрацездатності, та часткове задоволення позову, ці доводи є необґрунтованими.

Крім того, встановленняМСЕК дати наступного огляду у 2026 році саме по собі не свідчить про тимчасовий характер непрацездатності ОСОБА_1 .

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду в їх оцінці.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи ПАТ «Запоріжсталь» є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, доводи зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» слід залишити без задоволення, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2024 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 10 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: