Номер провадження 2/243/1457/2024
Номер справи 243/5787/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Агеєвої О.В.,

з участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року», цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Прокопцев Сергій Вікторович, до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Прокопцева С.В., звернувся до суду з позовом до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2024 року до участі у справі і якості співвідповідача було залучено ОСОБА_2 .

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про права власності від 15.06.2004 у рівних частках належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 мав двох синів - позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який доводився позивачу зведеним братом по батькові.

Після смерті ОСОБА_3 його частку в квартирі успадкувала його дружина ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після її смерті позивач ОСОБА_1 отримав у спадок 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Інша 1/3 частка на сьогодні формально залишається у власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в Російській Федерації.

Після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач ОСОБА_1 один користується всією квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , сплачує комунальні послуги.

Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 з 18.07.2013 добросовісно, відкрито, безперервно володіє всією квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Добросовісність володіння полягає в тому, що після смерті ОСОБА_4 були відсутні інші спадкоємці, він успадкував 2/3 частки квартири. Інша 1/3 частка належала ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Позивачу не відомо про наявність спадкоємців у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тим паче, що і досі права на 1/3 частку квартири ніхто не заявив.

Володіння було відкритим, оскільки позивач не приховував факт знаходження майна в його володінні.

Володіння було безперервним, тому що позивач постійно проживав у квартирі та регулярно сплачував всі комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату послуг з водопостачання та водовідведення, електропостачання, постачання газу, опалення, послуг з утримання будинку, довідкою від 19.07.2024.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Враховуючи ч. 2 ст. 344 Цивільного кодексу України, строк добросовісного, відкритого, безперервного володіння 1/3 часткою квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складає більше 10 (десяти) років.

Просить суд визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Прокопцев С.В. в судове засідання не з`явилися, однак адвокат Прокопцев С.В. до суду надав Заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до суду надав заяву, в якій він просить суд розглянути справу у відсутності адміністрації, рішення просив ухвалити на розсуд суду у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно зі статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу 11.04.2014 за реєстровий №1499, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ,належить 2/3 частки квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 2/3 частки квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1499, виданого 11.04.2014, приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В., інша 1/3 частка квартири належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15.06.2004 Слов`янською міською радою.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в Російській Федерації.

З витребуваної судом спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори 26.02.2013 за №137/2013, вбачається, що після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , за заявою його дружини ОСОБА_2 відкрито спадкову справу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року, у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено такі висновки.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

В постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 214/3083/18 (провадження № 61-4186св21) вказано, що враховуючи положення частин першої та третьої статті 1277 ЦК України, слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

З тверджень позивача вбачається, що ОСОБА_5 , який був власником 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та після його смерті спадщину ніхто не прийняв, він проживає в квартирі, робить ремонт та сплачує комунальні послуги.

Разом з тим, такі твердження позивача спростовуються наданою нотаріусом інформацією, відповідно до якої після смерті ОСОБА_1 , 1975 року народження, спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2 .

В постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 740/3305/20 (провадження № 61-5786св21) зазначено, що сам по собі факт користування позивачем будинком та проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже, позивачем не доведено добросовісність заволодіння спірним майном, оскільки після смерті спадкодавця ОСОБА_1 , його дружина прийняла спадщину за законом, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину, та чинним законодавством України не зазначені строки, в які спадкоємці повинні отримати свідоцтва про право на спадщину, а тому є всі підстави вважати, що у 1/3 частки спірної квартири є власник, який ще не отримав свідоцтво про право на спадщину, однак прийняв її у передбачений законом строк та не відмовився від неї.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, позивачем не доведено всіх умов, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, тому у позові необхідно відмовити.

Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 344, ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Прокопцев Сергій Вікторович, до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повне рішення складено 11 квітня 2025 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Донецької області О.В. Агеєва