Справа № 703/6463/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на частку спадкового майна, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сміла Черкаської області. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку у трьохкімнатній квартирі за номером АДРЕСА_1 . Він своєчасно звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, також він був зареєстрований у даній квартирі, крім нього також були зареєстровані мати ОСОБА_3 , але шлюбу між батьками розірваний у 208 році і сестра ОСОБА_4 . 21 квітня 2011 року він змінив прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища.

Правовстановлюючим документом на квартиру АДРЕСА_2 є договорі обміну, посвідчений приватним нотаріусом Пешехоновою А.В. від 23.06.2000 року, в якому вони четверо є співвласниками квартири, але частки по 1/4 не визначені кожному.

В травні 2024 року він звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадкове майно, однак отримав 01.06.2024 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через не визначення часток у правовстановлюючому документі, а саме в договорі обміну від 23.06.2000. Нотаріус пояснила, що згідно інструкції вчинення нотаріальних дій лише в приватизованій квартирі частки співвласників можуть бути не визначені. Згідно інформаційної довідки КПЧООБТІ від 30.11.2023, в якій також не визначено частки кожного із чотирьох співвласників квартири.

В зв`язку з викладеним, просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , загальна площа 68,8 кв.м., житлова площа 42,6 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 10 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

Правом для надання відповіді на відзив відповідач не скористалась.

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року по справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.43).

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяв про розгляд справи за відсутності представника Смілянської міської ради (а.с.34).

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06 травня 2022 року (а.с.28).

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом РАЦС Черкаської області 09 грудня 1992 року, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 (а.с.6).

Шлюб між батьками позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 28 серпня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 28 серпня 2018 року (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 21 квітня 2011 року, ОСОБА_7 змінив ім`я на ОСОБА_1 (а.с.7).

У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав, а тому спадкування належного йому майна повинно відбуватися за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З інформації, яка надана завідувачем Смілянської державної нотаріальної контори на запит суду, вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1274 ЦК України (а.с.37-38).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач є спадкоємцем, першої черги по закону, оскільки є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, звернувшись із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Відтак, з урахуванням відсутності інших спадкоємців першої черги, які виявили бажання прийняти спадщину та звернулися до нотаріальної контори з заявою відповідного змісту, позивач має право на спадщину після смерті свого батька.

На підтвердження належності спадкового майна ОСОБА_2 , а саме 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 в матеріали справи надано копію договору обміну від 23 червня 2000 року (а.с.23).

Жодних доказів на спростування факту належності спадкодавцю ОСОБА_2 1/4 частки вказаної квартири та доказів на спростування факту прийняття спадщини після смерті останнього спадкоємцем ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Судом встановлено, що позивач звертався до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно по закону після смерті батька ОСОБА_2 , однак постановою нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори від 01 червня 2024 року, йому відмовлено у його видачі, оскільки частки власників не визначені.

Враховуючи, викладене позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріуса після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст. 15, 16, 181, 182, 334, 392,1217, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на частку спадкового майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , загальна площа 68,8 кв.м., житлова площа 42,6 кв.м. в порядку спадкування за законом, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий: Ю. В. Крива