Дата документу 11.04.2025 Справа № 317/186/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/186/24 Пр. № 22-ц/807/558/25 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (надалі ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» звернулось до Запорізького районного суду Запорізької області з вищезазначеним позовом (а.с.1-3), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання коштів у позиву №2741039 від 27.12.2021 року станом на 24.12.2023 року у розмірі 30315,04 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6753,70 грн, заборгованість по відсотках 23561,34 грн., від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 27.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладеного договір про надання коштів у позику №2741039, які підписано електронними підписами у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.2 Договору позичальник зобов`язується надати клієнту грошові кошти у відповідності до умов договору, а клієнт повернути їх на визначених договором умовах. Фінансова установа в свою чергу надала відповідачці кошти у відповідності до умов договору, однак вона свої зобов`язання не виконала, тому у неї утворилась заборгованість. 23.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №01.02-25/23, у зв`язку з цим в означений день права грошової вимоги за договором кредитування, укладеним з ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Однак, після відступлення права грошової вимоги відповідачка не виконала свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів шляхом їх перерахування на рахунки нового кредитора, тому вона має непогашену заборгованість у розмірі 30315,04 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6753,70 грн, заборгованість по відсотках 23561,34 грн. , а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Сакояна Д.І. (а.с. 36). Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04 березня 2024 року (а.с. 41) дану справу передано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ісакова Д.О. (а.с. 47). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 60) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2024 року (а.с. 65-67) позов ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» у цій справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2741039 від 27.12.2021 року у розмірі 30315,04 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2024 року (а.с. 92-93) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2024 року у цій справі задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2024 року у цій справі скасовано, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року (а.с.111-114) позов ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2741039 від 27.12.2021 року у розмірі 30315,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині розміру, що перевищує 20025,30 грн. (заборгованості) та 1789,00 грн.(судового збору)), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 118-120) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2741039 від 27.12.2021 року у розмірі 20025,00 грн. та судовий збір у розмірі 1789,00 грн., в задовленні інших позовних вимог відмовити.

В автоматизованому порядку 22.01.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В., Подліянову Г.С. (а.с.122). Ухвалою апеляційного суду від 23.01.2025 року (а.с.123-125) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 30.01.2025 року (а.с.126). Ухвалою апеляційного суду від 31.01.2025 року апеляційну скаргу залишено без руху (а.с.132) та надано час, на усунення недоліків, які фактично усунуто 10.02.2025 року (а.с.136-139). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 11 лютого 2025 року (а.с.140), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.141).

Оскільки, за змістом ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову (ціна позову 30315,04 грн. - а.с. 1) менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач (а.с.143, 145) не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці (довідка - а.с.146).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст.4, 12, 55, 77-82, 141, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 27.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2741039, згідно з яким товариство надало відповідачці кредит у розмірі 7000,00 грн. (а.с. 5-11).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що укладання цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

На умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів. що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах визначених в п. 4.2 Договору.

Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі.

Відповідно до п. 1.4 Договору, стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору

Відповідно до п.1.4.1 знижена процентна ставка становить 0,6% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Клієнт до 26.01.2022 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для Клієнта лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором.

Якщо Клієнт є учасником Програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки, зазначений в Договорі, має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі.

Якщо Клієнт не є учасником Програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, з зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для Клієнта.

Згідно п. 2.1 договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадків, визначених п. 4.3 договору.

Відповідно до п. 4.6 договору клієнт здійснює платежі за договором, а Тоівариство направляє отримані грошові кошти від клієнта для погашення заборгованості за договором у такій черговості:

4.6.1. у першу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту;

4.6.2. у другу чергу сплачується с ума кредиту та проценти за користування кредитом. Якщо коштівЮ що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою, недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: строкові зобов`язання по процентам; строкові зобов`язання по кредиту;

4.6.3 у третю чергу здійснюється сплата інших платежів за договором.

У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Клієнт» містяться персональні дані ОСОБА_1 , зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса місця реєстрації, номери телефону, е-mail, контактні дані третьої особи, а також електронний підпис одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності «С666 27.12.2021 12:29:26 ОСОБА_1 ».

Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2741039 від 27.12.2021 підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора «С666 27.12.2021 12:29:26 ОСОБА_1 » (а.с. 12).

Паспорт споживчого кредиту підписаний споживачем ОСОБА_3 електронним підписом «С666 27.12.2021 12:29:26 ОСОБА_1 » (а.с. 13-14).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до п.1.2 договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти, що не оспорюється відповідачкою. Відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми отриманого нею кредиту і процентів, нарахованих за строк користування кредитом. Згідно із розрахунком ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» заборгованості за договором №2741039 від 27.12.2021 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 23.05.2023 року заборгованість відповідача становить 31915,04 грн., з яких: 6753,70 грн. заборгованість за тілом кредиту, 23561,34 грн. - заборгованість по відсотках (а.с. 16-21).

Також, судо мпрешої інстанції було правильно встановлено, що 23.05.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №01.02-25/23 (копія а.с. 22-24), відповідно до умов якого первісний кредит передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору факторингу у порядку та строки встановлені договором факторингу.

Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу новий кредитор набуває права грошової вимоги в розмірі заборгованості, визначеної в реєстрі боржників. Відповідно до додатку №1 (реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-25/23 від 23.05.2023, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача у розмірі 31915,04 гривень, з яких: 6753,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23561,34 грн. - заборгованість по відсотках (а.с. 27). Однак, після відступлення права грошової вимоги відповідачка не виконала свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, тому вона має непогашену заборгованість у розмірі 30315,04 грн.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому, одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як зазначено в ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Підстави для заміни кредитора в зобов`язанні перелічені в статті 512 ЦПК України, відповідно до якої до них (підстав) відносяться відступлення права вимоги, правонаступництво, виконання обов`язку боржника поручителем, виконання обов`язку боржника третьою особою. В силу ст. 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до умов договорів факторингу новий кредитор зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором повідомити боржника про зміну кредитора, та надати інформацію передбачену чинним законодавством про нового кредитора.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 29.09.2015 року у справі 3 6-979-цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення первісному кредитору.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачка не мала ніяких перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості за кредитними договорами на рахунки первісних кредиторів, з якими укладені ці договори, і це б було належним виконанням своїх зобов`язань відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо застосування зниженої процентної ставки в розмірі 0,6% в день, суд першої інстанції правильно зазначав, що умовами договору передбачено, що у разі якщо клієнт є учасником Програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки, зазначений в Договорі, має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо Клієнт не є учасником Програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, з зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для Клієнта.

Разом з тим, судом першої інстанції було правильно встановлено, що договір №2741039 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.12.2021, Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2741039 від 27.12.2021 (таблиця обчислення вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит), Паспорт споживчого кредиту від 27.11.2021, які підписані споживачем ОСОБА_3 електронним підписом «С666 27.12.2021 12:29:26 ОСОБА_1 » не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 є учасником Програми лояльності та має право на застосування зниженої процентної ставки в розмірі 0,6% в день.

При вищевикладених обставинах, судом першої інстанції правильно встановлено, що враховуючи, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула кредитні кошти у строки, встановлений договорами, ані первісним кредиторам, ані фактору, заборгованість підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі на користь позивача; суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача у цій справі підтверджені й доведені в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції правильно у цій справі виходив із:

- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) вищезазначеного договору, підписаних їх сторонами без зауважень і розбіжностей, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного договору не заявляла, також у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійним),

- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначені договір є обов`язковими для виконання його сторонами.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторони відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів суду першої інстанції у спростування позову позивача у цій справі.

Також, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані, та зокрема на підтвердження того, що ОСОБА_1 є учасником Програми лояльності та має право на застосування зниженої процентної ставки в розмірі 0,6% в день (довідка первісного кредитора ТОВ «ЛІНУРА УКРАЇНА») на підтвердження останнього.

Контррозрахунок заборгованості, наведений стороною відповідача в її апеляційній скарзі у цій справі на загальну суму заборгованості 20025,30 грн. з урахуванням зниженої процентної ставки в розмірі 0,6% в день (а.с. 119 зворот), є необґрунтованим та ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Оскільки, позивач ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» у цій справі, як фактор, будь-яких самостійних нарахувань будь-якої заборгованості не здійснював, а лише просив у цій справі стягнути з відповідача ОСОБА_1 лише те, що нарахував їй та передав йому первісний кредитор ТОВ «ЛІНУРА УКРАЇНА» за вищезазначеним дійсним кредитним договором.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розміром цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 11.04.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.