465/2124/25
2/465/2275/25
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

11.04.2025 м. Львів

суддя Франківського районного суду м. Львова Баран О.І., дослідивши матеріали позовної заяви

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ),

в інтересах неповнолітнього: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: - не вказано, місце проживання: АДРЕСА_3 ),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

Орган опіки та піклування Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області (, місцезнаходження: 81131, Львівська обл., Львівський р-н, с. Солонка, вул. Центральна, буд. 3),

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування (, місцезнаходження: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, буд.85),

предмет позову: встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

13 березня 2025 року до Франківського районного суду м. Львова від представника позивача - адвоката Левицької Ірини Степанівни надійшов указаний позов.

Позивач просить суд встановити факт самостійного виховання та перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 .

Позивачем указано відповідача ОСОБА_4 , із зазначенням зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судом скеровано запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі.

11 квітня 2025 року надійшла довідка (вх.№11604/25) про місце реєстрації відповідача, відповідно до якої відповідач ще з 15.05.2001 зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_4 . Крім цього, відповідно до указаної довідки відповідач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Положеннями ч. 1 ст. 4 Цивільно процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час вивчення матеріалів вказаної позовної заяви було встановлено, що вони не відповідають вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до вимог п. 4-5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

- зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач просить суд встановити факт самостійного виховання та перебування на утриманні ОСОБА_1 неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , зазначаючи про те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рекомендації викладеної у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

При цьому, вимоги ЦПК України в чинній редакції, на відміну від його попередніх редакцій, усувають можливості подання доказів на наступних стадіях цивільного процесу і зобов`язують позивача подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст.83 ЦПК України) та зазначити в позовній заяві докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, крім іншого, суддя перевіряє додержання усіх передумов відкриття провадження.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суддя дійшов наступних висновків.

Згідно із статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема, главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, є малолітньою особою (стаття 31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (стаття 32 ЦК України).

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (частина друга статті 29 ЦК України).

Частина друга статті 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України.

Частиною першою статті 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а частиною четвертою статті 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

При цьому, згідно частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України у пункті 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення статті 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, висловленій в постановах від 12 листопада 2018 року по справі №344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі №537/5119/15-ц.

Позивачем взагалі не надано жодного документа, що посвідчує особу ОСОБА_2 , як і того, що він є його батьком. Із тверджень позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відтак, досяг чотирнадцятирічного віку, тобто віку, з якого видається паспорт громадянина України, дані про наявність чи відсутність якого матеріали справи не містять. Крім цього, з досягненням чотирнадцятиріччя втратив статус малолітньої дитини.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у цивільній справі №522/12901/17 зазначено про те, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» належить тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

У судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою.

Тож, при зверненні до суду позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

З`ясовуючи питання про предмет спору, визначаючи обставини справи, які підлягають встановленню, та які докази повинні бути зібрані, не встановлено, в чому саме взагалі полягає спір, яким чином відповідач порушує права позивача з огляду на проживання дитини разом із останнім (згідно з позовом), визнання цього факту відповідачем і відсутності заперечень проти цього.

Позивач заявив позовну вимогу про встановлення факту однак у позовній заяві не зазначив з якою метою йому необхідно встановити даний факт.

Не чітко викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, до позовної заяви не додані докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні дані вимоги, при цьому в позові не зазначено про неможливість отримання таких доказів позивачем для подання до суду, а тому наявні підстави для залишення заяви без руху. При цьому до позову не долучено навіть копії свідоцтва про народження дитини, у звязку із чим суд навіть не має можливості переконатися у тому, яке відношення позивач має до дитини, чи має він взагалі право звертатися із відповідним позовом і чи не виникло, зважаючи на досягнення дитиною певного віку право самостійно визначати місце проживання.

Тому, позивачу необхідно конкретизувати виклад обставин щодо предмета позову, якими він обґрунтовує свої вимоги, з посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину; додати до позовної заяви всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги в разі неможливості подати такі докази, подати документальне підтвердження вчинення всіх необхідних дій задля отримання таких документів.

Оскільки позовна заява містить недоліки, то суддя відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Разом із тим, суд роз`яснює, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 175, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлені строки, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Баран О.І.