Чортківський районний суд Тернопільської області

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2025 року Справа № 608/3244/13-ц
Номер провадження4-с/608/8/2025
Чортківський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Коломієць Н. З.
з участю секретаря Смаглій О. Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо вимоги про зняття арешту з майна,
Представник ОСОБА_1 адвокат Квятковський Д. В. звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо вимоги про зняття арешту з майна, де вказав, що ОСОБА_1 був стороною виконавчого провадження №45534466, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Чортківським районним судом Тернопільської області від 10.06.2014 у справі №608/3244/13-ц. У межах даного виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
За даними Чортківського відділу державної виконавчої служби виконавче провадження №45534466 було завершено 29.10.2015, шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що була чинною на момент винесення відповідної постанови). Таким чином, після 29.10.2015 нове виконавче провадження на виконання виконавчого документа Відділом ДВС не відкривалося.
Арешт з нерухомого майна боржника (квартири) після закінчення провадження так і не було знято. 05.03.2025 адвокатом Квятковським Д. В. в інтересах ОСОБА_1 було подано заяву про зняття арешту з квартири.
18.03.2025 Відділ ДВС надав офіційну відповідь №6837/28-9-24 про відмову у знятті арешту, посилаючись на відсутність підстав.
Зважаючи на строк давності виконавчого провадження та зобов`язання виконавця зняти арешт у разі закінчення (повернення документа) виконавчого провадження, вважає, що бездіяльність державного виконавця зі збереженням арешту на майно є протиправними та такими, що порушують права ОСОБА_1 .
Просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області, що полягає в не знятті арешту із квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після закінчення виконавчого провадження №45534466 та зобов`язати державного виконавця Чортківського відділу державної виконавчої служби зняти (скасувати) арешт з квартири та вчинити всі необхідні дії, передбачені ст. ст. 50, 59 Закону України «Про виконавче провадження», пов`язане із завершенням виконавчого провадження (зокрема, надіслати відповідні постанови до органів, які здійснили реєстрацію зобов`язання).
В судове засідання скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Квятковський Д. В. не з`явилися. Адвокат Квятковський Д. В. подав письмову заяву, в якій просить розгляд скарги проводити у їхній відсутності та її задоволити.
Представник Чортківського відділу ДВС у Чортківському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Однак, подав письмове клопотання, згідно якого заперечує проти задоволення скарги, оскільки дії державного виконавця під час закінчення виконавчого провадження №45534466 не передбачали скасування арешту на майно, у зв`язку із відсутністю для цього підстав. Разом з тим вказав, що арешт на майно може бути знятий за рішенням суду у всіх інших випадках, не передбачених у ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Розглянувши скаргу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року Чортківським районним судом Тернопільської області було винесено заочне рішення №608/3244/13-ц у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з боржника 48 877,25 гривень заборгованості за кредитним договором та 458,77 гривень судового збору.
За даними Чортківського відділу ДВС у Чортківському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Відділі перебувало виконавче провадження №45534466, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Чортківським районним судом Тернопільської області від 10 червня 2014 року у справі №608/3244/13-ц. У межах даного виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
29 жовтня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки неможливо було встановити місце перебування боржника.
З того часу будь-яких дій з боку стягувача та державного виконавця вчинено не було.
Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частин 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).
Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).
Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.
Оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тому на час повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Враховуючи викладене, оскільки виконавчий лист від 10 червня 2014 року № 608/3244/13-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 45534466 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь «Фінансова компанія «Вектор Плюс» 29 жовтня 2015року було повернуто стягувачу, то повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 29 жовтня 2016 року.
Встановивши вищенаведені обставини, оскільки зазначений виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися ще до набрання чинності Законом № 1404-VIII, суд доходить висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , так як збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене та те, що з часу повернення виконавчого документу жодних дій ані стягувачем, ані державним виконавцем вчинено не було, тому законних підстав для подальшого арешту майна скаржника немає.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 353, 447, 447-1, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця щодо вимоги про зняття арешту з майна, задоволити.
Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області, що полягає в не знятті арешту із квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після повернення виконавчого листа від 10 червня 2014 року № 608/3244/13-ц стягувачу.
Зобов`язати державного виконавця Чортківського відділу державної виконавчої служби зняти (скасувати) арешт з квартири АДРЕСА_2 та вчинити всі необхідні дії, пов`язані із завершенням виконавчого провадження (зокрема, надіслати відповідні постанови до органів, які здійснили реєстрацію зобов`язання).
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно з оригіналом

Суддя:/підпис/

Ухвала набрала законної сили « » року.

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи №608/3244/13-ц, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя Н. З. Коломієць