Справа № 296/3748/20 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 16 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

08 квітня 2025 р. Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.,

вирішуючи відповідно до вимог статті 359 ЦПК України питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житловим будинком, встановлення порядку користування і розпорядження земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю

встановив:

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року позов задоволено частково. Виділено у спільну часткову власність в натурі позивачеві ОСОБА_2 та позивачеві ОСОБА_3 належну їм частку, що складає 16/100 загальною площею 32,9 кв.м., що складається з: коридору (приміщення 3-1) площею 5.1 кв.м.; кухні (приміщення 3-2) площею 11,1 кв.м.; жилої кімнати (приміщення 3-3) площею 16.7 кв.м. та сарай - літера «Д» згідно варіанту 1-2 висновку експертизи (додаток №2 до висновку № 465/10-2022). Встановлено порядок користування і розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 за першим варіантом (Додаток № 3) до висновку судового експерта Свістунова І.С. № 465/10-2022 від 31 жовтня 2022 року зробленого за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи відповідно до якого: виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 236,0 кв.м (0,0236 га), що на схемі позначена під № 1 (зображена зеленим кольором), яка проходить по точках: 33-34-35-36-37-38-39-40-41-42-43-33 зі сторонами: 1,45м-1,0м.-3,22м-лінія проходить по лінії поділу житлового будинку (літ. «А»)-2,21м-5,13м- 15,5м-14,56м-11,38м-3,67м-2,0м, в тому числі ділянку площею 4,2 кв.м (0,00042 га), що на схемі позначена під № 1-1 (зображена зеленим кольором зі штрихуванням), яка проходить по точках: 34-35-36-52-51-34, зі сторонами: 1,0м-3,22м-1,0м-4,22м-1,0м надати з обмеженим використанням для забезпечення власників/користувачів квартири АДРЕСА_2 житлового будинку (літ. «А») можливістю доступу, обслуговування та поточного ремонту житлового будинку відповідно до п.6.1.41 ДБНБ.2.2-12:2019. Виділено в користування інших співвласників ( ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) земельну ділянку площею 1392,0 кв.м. (0,1392 га), що на схемі позначена під № 3 (зображена жовтим кольором), яка проходить по точках: 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-49-48-47-46-45-44-43-42-41-40-39-38-37-36-35-34-33-32-31-30-29-28-27-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-24-25-26-1, зі сторонами: 11,49м-19,34м-8,52м-7,17м-10,24м-6,57м-2,28м-6,2м-11,66м-4,8м-2,09м-4,43м-1,56м-2,62м-2,65м-14,45м-2,0м-3,67м-11,38м-14,56м-15,5м-5,13м-2,21м-лінія проходить по лінії поділу житлового будинку «А»)-3,22м-1,0м-1,45м- 7,71м-3,45м-1,44м-1,0м-4,65м-1,0м-6,66м-3,4м-3,07м-3,25м-1,18м-3,43м-3,73м-3,55м-3,11м-3,2м-3,22м-22,36м-7,93м-4,35м- 7,64м. В спільному користуванні власників/користувачів квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 залишено земельну ділянку площею 72,0 кв.м (0,0072 та), що на схемі позначена під №3 (зображена блакитним кольором), яка проходить по точках: 11-12-13-27-28-29-30-31- 32-33-43-44-45-46-47-48-49-11 зі сторонами: 3,23м-1,04м-6,66м-1,0м-4.65м-1,0м-1,44м-3,45м-7,71м-2,0м-2,0м-14,45м-2,65м-2,62м-1,56м-,43м-2,09м, в тому числі ділянку площею 5,6 кв.м (0,00056 га), що на схемі позначена під № 3-1 (зображена блакитним кольором зі штрихуванням), яка проходить по точках: 27-28-29-30-50-27, зі сторонами 1,0м-4,65м-1,0м-5,65м-1,04м надати з обмеженим використанням для забезпечення власників/користувачів квартири АДРЕСА_4 житлового будинку (літ. «А») можливістю доступу, обслуговування та поточного ремонту житлового будинку відповідно до п.6.1.41ДБН Б. 2.2- 12:2019.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 17 червня 2024 року змінено, доповнено абзац другий резолютивної частини рішення після слів «Виділити у спільну часткову власність в натурі позивачеві ОСОБА_8 та позивачеві ОСОБА_3 , належну їм частку …» та перед словами «…що складає 16/100 загальною площею 32,9 кв.м...» словосполученням «у будинку за адресою: АДРЕСА_1 ». Доповнено абзац четвертий резолютивної частини після слів «Виділити …» та перед словами « ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 236,0 кв.м …» словосполученням «в користування». В решті рішення суду залишено без змін.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, 21 березня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 17 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без розгляду із застосуванням до скаржника заходів процесуального примусу у вигляді штрафу з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є: верховенство права, повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Тобто процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою, укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).

За змістом зазначеної частини цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами не є вичерпним.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що після ухвалення Корольовським районним судом міста Житомира рішення від 17 червня 2024 року у даній цивільній справі №296/3748/20 ОСОБА_1 неодноразово подавалися апеляційні скарги на вказане рішення Корольовського районного суду від 17 червня 2024 року, а саме: 03 грудня 2024 року, 12 грудня 2024 року, 18 грудня 2024 року, 27 грудня 2024 року, 15 січня 2025 року, 07 лютого 2025 року, 18 лютого 2025 року, 05 березня 2025 року, 11 березня 2025 року.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 09 грудня 2024 року, 17 грудня 2024 року, 26 грудня 2024 року, 13 січня 2025 року, 03 лютого 2025 року, 13 лютого 2025 року, 28 лютого 2025 року, 10 березня 2025 року, 13 березня 2025 року у відкритті апеляційного провадження неодноразово було відмовлено з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 358 ЦПК України.

Разом з тим, ОСОБА_1 неодноразово роз`яснювався порядок оскарження вищевказаних ухвал про відмову у відкритті апеляційного провадження, проте, ігноруючи викладені у вказаних ухвалах роз`яснення, останній 11 березня 2025 року вкотре подав аналогічну за змістом до попередніх апеляційну скаргу.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року визнано, що звернення ОСОБА_1 із апеляційною скаргою на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 17 червня 2024 року є зловживанням процесуальними правами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 17 червня 2024 року у даній справі залишено без розгляду. Роз`яснено скаржнику те, що суд з метою припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства може застосовувати заходи процесуального примусу, зокрема штраф в розмірі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

21 березня 2025 року ОСОБА_1 в черговий раз надіслав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 17 червня 2024 року, яка є ідентичною за змістом до всіх попередньо поданих.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Крім цього частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Тобто, суд зобов`язаний виявляти зловживання сторонами своїми процесуальними правами та протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам.

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448 св 20) зазначив, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Також Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 345/2935/21 (провадження № № 61-2472 св 22) вказав на те, що зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду у справі 910/1873/17 від 08 травня 2018 року).

Крім цього ЄСПЛ у рішеннях від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України» неодноразово наголошував на тому, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції.

Вказані обставини дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 неодноразово звертаючись до суду із апеляційними скаргами на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року у справі №296/3748/20 не керується завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, а фактично намагається створити перепони для виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали (стаття 143 ЦПК України).

Статтею 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: попередження, видалення із залу судового засідання, тимчасове вилучення доказів для дослідження судом, привід, штраф.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб, який з 1 січня 2025 року становить 3 028,00 грн.

Таким чином, оскільки неодноразове подання ОСОБА_1 ідентичної апеляційної скарги на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 року у справі №296/3748/20 за наявності ухвал Житомирського апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, що свідчить про зловживання ОСОБА_1 його процесуальними правами, та полягає у їх недобросовісному використанні, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду зазначеної апеляційної скарги та стягнення із ОСОБА_1 штрафу у розмірі 908,40 грн.

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України (частина п`ята статті 148 ЦПК України).

Керуючись статтями 2, 36, 40, 44, 143, 144, 148, 260, 261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Визнати подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення порядку користування житловим будинком, встановлення порядку користування і розпорядження земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю зловживанням процесуальними правами та залишити її без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 908,40 грн. (дев`ятсот вісім гривень сорок копійок).

Боржник ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ).

Стягувач Державна судова адміністрація України (, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021).

Копію ухвали, разом із апеляційною скаргою, направити особі, яка її подала, а також копію ухвали направити Державній судовій адміністрації України для звернення до виконання.

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді