ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2542/24 Номер провадження 22-ц/814/1541/25Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2025 року, ухваленим суддею Турченко Т.В. (повний текст рішення виготовлено 10 січня 2025 року)

у справі за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачі є власниками майна за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності.

Між АТ «Полтавагаз» та ОСОБА_1 , як співвласником майна, укладено договір розподілу природнього газу, що відповідає Типовому договору розподілу природнього газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1384/27829, за умовами якого оператор ГРМ зобов`язується надавати Споживачу послугу з розподілу природнього газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість в розмірі, строки та порядку, визначені п. 2.1 Договору.

Відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та укладеного Договору до сплати боржникам нараховується: з 01.01.2020 року 326,78 грн., з 01.07.2020 року 374,94 грн., з 01.01.2021 року 597,85 грн., з 01.02.2021 року 538,63 грн., з 01.01.2022 року 615,47 грн., 01.01.2023 року 552,82 грн., з 01.01.2024 року 627,26 грн., які вони мають сплачувати відповідно до п.6.6 Договору до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природнього газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Оскільки, відповідачі за послуги з розподілу природнього газу належним чином не сплачували за період з 01.01.2020 року по 01.04.2024 рік утворилася заборгованість, що становить 26620,57 грн., яку позивач просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2025 року позов акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природнього газу за період з квітня 2020 року по березень 2024 року в розмірі 8219,96 грн. та 1009,33 грн. судового збору, а всього: 9229,29 грн. з кожного.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем належними доказами доведено, що відповідачі користувалися наданими АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» послугами, однак обов`язок по оплаті їх вартості не виконали. Враховуючи, що відповідачі є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 10.04.2020 року, а отже з цього часу фактично розпочали користуватися наданими позивачем послугами, тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за період з квітня 2020 року по березень 2024 року.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», просило його в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції не повністю дослідив всі обставини справи, зокрема не врахував положення ст. 1218 ЦК України, внаслідок чого безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за період з 01.01.2020 по 01.04.2020.

Від ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити апеляційну скаргу без задоволення та скасувати рішення місцевого суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2025 року оскаржується лише в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період з 01.01.2020 по 01.04.2020, тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається щодо його законності та обґрунтованості.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, АТ «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, що на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу та здійснює щодо газорозподільної системи функції оперативно-технічного управління.

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності є співвласниками житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.01.2024 року (а.с. 9-11).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.04.2020 року та на підставі договору купівлі продажу від 12.05.2021 року ОСОБА_1 належить 2/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 120-122, 127-128).

В свою чергу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належать по 1/8 частки вищевказаного нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.04.2020 року (а.с. 123-126).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом, відповідачі є спадкоємцями майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до даних облікової бази АТ «Полтавагаз» абоненту ОСОБА_1 присвоєно персональний о/р НОМЕР_1 , як суб?єкта ринку природного газу за адресою об?єкта розподілу природного газу: АДРЕСА_1 .

Станом на 01.04.2024 року, за вищевказаною адресою об?єкта розподілу природного газу, сума заборгованості становить 26620,57 грн. (за період з 01.01.2020 по 01.04.2024 року) (а.с. 8).

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем врегульовано Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 (далі - Кодекс ГРС), положеннями ЦК України, Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок природного газу» та умовами укладених між сторонами договорів.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до комунальних послуг належать в тому числі послуги з постачання та розподілу природного газу.

Статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що ринок природного газу - це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРС, визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Пунктом 7 Розділу 6 Кодексу ГРС визначено, що оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання.

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Правовідносини щодо права власності і переходу права власності в порядку спадкування регулюються нормами ЦК України

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу).

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець спірного нерухомого майна ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому враховуючи вищевказані вимоги чинного законодавства, саме з даного часу спадкове майно належить відповідачам.

Незалежно від того чи отримав спадкоємець свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому.

До подібного висновку прийшов Верховний Суд у постановах від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц та від 23 травня 2018 року у справі № 552/1527/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість, яка виникла за період з 01.01.2020 по 01.04.2020 не є боргом спадкодавця, а фактично є заборгованістю відповідачів, як власників належного їм майна, утримання якого є їхнім обов`язком.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних письмових доказів того, що відповідачі з дня відкриття спадщини до дня подання позову зверталися до позивача із заявами про припинення надання послуг.

Доводи відповідачів про те, що частина газотранспортних мереж, в тому числі підведена до їх будинку, побудована за власний рахунок мешканців та незаконно експлуатується позивачем не заслуговують на увагу, оскільки недоведені належними та допустимими доказами та виходять за межі заявленого спору.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 просили скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, проте, вказане клопотання колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги.

В судовому рішенні, що є предметом апеляційного перегляду за апеляційною скаргою АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», сторонам роз`яснено порядок та строки апеляційного оскарження судового рішення.

Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги викладені у ст. 356 ЦПК України.

Згідно з принципами диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами (зокрема, і щодо подання апеляційної скарги), несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.

Разом з тим, відповідачі своїм правом на подачу апеляційної скарги не скористалися.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи та вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» та наяваність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги за період з 01.01.2020 по 01.04.2020.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За розгляд справи в суді першої інстанції сплачено судовий збір у сумі 3028 грн., який оскаржуваним рішенням в повному обсязі стягнутий з відповідачів на користь позивача.

За апеляційний перегляд даної справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн., який відповідно до вищевказаних вимог підлягає стягненню з відповідачів на його користь.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 п. 3, 4 ч. 1, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 по 01.04.2020 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період 01.01.2020 по 01.04.2020 у сумі 1960,68 грн. та судовий збір у розмірі 3633,60 грн., по 1864,76 грн. з кожного.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук