1Справа № 335/3229/25 2/335/1900/2025
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
11 квітня 2025 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Крамаренко І.А., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімаріус» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
07.04.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімаріус» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Однак, ознайомившись із вказаною позовною заявою та доданими матеріалами, приходжу до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не долучено документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, передбаченому ЗУ «Про судовий збір».
Позивач у позовній заяві посилається на ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як на підставу звільнення від сплати судового збору.
Відповідно до вказаної норми статті, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (ч.1).
Однак, позивач звертається до суду, у тому числі, із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка не охоплюється ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».
Отже, позивач не звільняється від сплати судового збору, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати і не є тотожнім його стягненню.
У постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 в справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01.09.2015, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Указаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).
Враховуючи вищевикладене, суддя доходить висновку, що пільги щодо сплати судового збору не поширюються на вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заявлену у вказаному позові, а тому така позовна вимога підлягає оплаті судовим збором.
При цьому, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за змістом її обґрунтування, не відповідає вимогам ч. 3 ст.175 ЦПК України, а саме: не зазначено ціни позову, оскільки позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми, що стягується, та не додано такого розрахунку, що є необхідним для розгляду вказаної категорії справ, у разі пред`явлення вимоги майнового характеру.
Вказане порушення, також впливає на розмір судового збору, який підлягає сплаті, оскільки визначається саме із ціни позову.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, відповідно до Закону України „Про державний бюджет на 2025 рік станом на 01.01.2025 становить 3 028,00 грн.
Таким чином, позивачу за звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно подати суду документи про сплату судового збору у розмірі, який необхідно визначити, виходячи із положень п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» та виходячи із суми позову, яку слід обрахувати та долучити відповідний розрахунок.
Крім того, у порушенням вимог ст.95 ЦПК України, позивачем до позову долучені копії документів, які не засвідчені належним чином.
Вищевказані недоліки перешкоджають суду вирішити питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у цій справі.
Право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. За таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися порядку (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975 року).
Згідно з ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконають вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунуть недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Таким чином, оскільки встановлено, що позовна заява подана до суду з порушенням вимог Цивільного процесуального кодексу України, вважаю, що її слід залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині даної ухвали, шляхом подання суду оновленої позовної заяви з зазначенням вищевикладених даних та подання документів, що підтверджують сплату судового збору у відповідному розмірі, та додати копії долучених документів засвідчених належним чином. В іншому випадку заява буде вважатися неподаною і буде повернута заявнику.
Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімаріус» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху.
Надати позивачу строк для усунення недоліків позову терміном 10 (десять) календарних днів з дня вручення (отримання) ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Роз`яснити заявнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали заява буде вважатись неподаною і буде повернута.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. За правилами ст.353 ЦПК України, ухвала про залишення позовної заяви без руху окремо від рішення суду не оскаржується.

Суддя І.А. Крамаренко