СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/25/25
ун. № 759/5726/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Журибеда О.М.

за участю секретаря Хвостенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в особі заступника начальника відділу Гладищенка Владиславіа Андрійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в особі заступника начальника відділу Гладищенка Владиславіа Андрійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій просить суд:- визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Подільського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка В.А. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 25.10.2024; - визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Подільського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка В.А. за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 про арешт майна боржника від 25.11.2024; - зобов`язати заступника начальника Подільського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка В.А., або особу, що його замінює, закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 та повернути стягувачу виконавчий лист Святошинського районного суду м.Києва по справі № 759/5726/24 від 26.06.2024 року.

Скарга мотивована тим, що 08.12.2024 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень боржнику стало відомо про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 й про винесення судового рішення. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.10.2024 з Подільського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) надійшла представнику боржника 13 грудня 2024 засобами електронної пошти у відповідь на адвокатський запит № 86 від 08.12.2024. На адресу боржника жодна постанова з Подільського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) не надходила й не могла бути отримана, оскільки за вказаною у постанові про відкриття виконавчого провадження боржник не зареєстрований та фактично не проживає, що підтверджується скріншотом за ВП № НОМЕР_1 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 13.12.2024 та копією паспорту на ім`я ОСОБА_1 . З виконавчого листа вбачається, що місце проживання боржника зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , а не у м.Києві. Єдине нерухоме майно, що належить на праві власності боржникові, теж знаходиться у Черкасах, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2024 та цей факт є очевидним в результаті отримання персональної інформації по боржнику, неодноразових перевірок його майнового стану, що проводились за ВП № НОМЕР_1. Державний виконавець в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» безпідставно відкрив виконавче провадження та виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки боржник не зареєстрований у м.Києві, фактично проживає у м.Черкаси, будь-яке майно на території м.Києва відсутнє. З огляду на те, що виконавче провадження № НОМЕР_1 відкрито державним виконавцем із порушенням правил територіальної діяльності, тому взаємопов`язана з нею постанова про арешт майна боржника від 25.11.2024 також є протиправною та підлягає скасуванню.

18.02.2025 року від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 надійшли пояснення, в яких останні просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі, посилаючись на обставини, зокрема, що фактичним місцем проживання боржника на дату складення заяви про примусове виконання рішення від 07 жовтня 2024 року є: АДРЕСА_2 , а тому у згаданій заяві стягувачем зазначено відповідну адресу боржника.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та виниклі їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 446 ЦПК України, розділу VI ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 74 Закону України ?Про виконавче провадження? рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом пункту 5 статті 74 Закону України ?Про виконавче провадження? рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 447, 448, 449 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.02.2024 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а від того часу у розмірі заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досґягнення ОСОБА_5 повноліття.

26.06.2024 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі №759/5726/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.02.2024 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а від того часу у розмірі заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досґягнення ОСОБА_5 повноліття.

25.10.2024 року заступником начальника відділу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенком В.А. винесено постанову про відкриття провадження ВП НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа №759/5726/24 виданого 26.06.2024 року.

25.11.2024 року заступником начальнику відділу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенком В.А. винесено постанову про арешт майна боржника у ВП НОМЕР_3.

25.10.2024 року заступником начальника відділу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центпального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенком В.А. винесено постанову про розмір витрат виконавчого провадження НОМЕР_3.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIIІ «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIIІ встановлено, що Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частинами першою, другою статті 5 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

Частиною першою статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною першою статті 28 Закону встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" №1403-VIII від 02.06.2016 передбачає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Закон України ""Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-IV від 11.12.2003 року передбачає.

За визначеннями, поданими у статті 3 Закону, місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною другою статті 2 Закону встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За змістом статті 6 Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5942-VI від 20.11.2012 року визначено.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 Закону до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення.

Зазначеною статтею на боржника покладено низку обов`язків (зокрема повідомляти виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій), виконання яких передбачає перебування у безпосередній близькості до місця вчинення виконавчих дій.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на висновки, викладені у постанові від 31.03.2021 в справі № 380/7750/20, про те, що примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

При цьому Верховний Суд ураховує, що вказаним Законом передбачено право стягувача обирати місця відкриття виконавчого провадження між органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, але наголошує, що таке право не має нівелювати права боржника, передбачені статтею 19 Закону.

Суд уважає за необхідне також зазначити, що в силу частин першої та другої статті 4 Закону №1403-VIII державний виконавець та приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, а також повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Як уже було зазначено, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (частина перша статті 24 Закону). Водночас визначення місця проживання та місця перебування наведено у Законі №1382-IV, відповідно до якого місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Виходячи з приписів статті 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.

Отже, відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином відповідно пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIIІ, відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Виходячи із системного аналізу цієї норми в сукупності з іншими положеннями Закону №1404-VII, суд дійшов висновку, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі.

За встановлених обставин у цій справі визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон №1404-VIII пов`язує місце виконання рішення.

Як встановлено з матеріалів справи, про що також зазначає боржник, місце проживання останнього зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане свідчить про порушення головним державним виконавцем положень Закону України "Про виконавче провадження", а відтак суд приходить до висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись Законом України ?Про виконавче провадження?, ст.ст. 512, 516 ЦК України, ст.ст. 81, 260, 353, 442, 447, 450, 451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в особі заступника начальника відділу Гладищенка Владиславіа Андрійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Подільського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка В.А. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 25.10.2024.

Визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Подільського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка В.А. за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 про арешт майна боржника від 25.11.2024.

Зобов`язати заступника начальника Подільського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Гладищенка В.А., або особу, що його замінює, закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 та повернути стягувачу виконавчий лист Святошинського районного суду м.Києва по справі № 759/5726/24 від 26.06.2024.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя О.М. Журибеда