ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 695/2173/20
Провадження № 22-ц/821/570/25
категорія: 301030300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Новікова О.М.

суддів: Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретаря: Бєлан О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Федина Олександр Васильович

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федини Олександра Васильовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності у якому просив:

- визнати ОСОБА_1 співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- визнати частку ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в розмірі 1/2.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками позивача ОСОБА_1 . З моменту свого народження позивач постійно проживає у вказаному будинку, який належав ОСОБА_2 . Батьки позивача разом із старшим та меншим братом виїхали на постійне місце проживання в с. Підставки, Золотоніського району, Черкаської області.

За час свого проживання у вказаному будинку позивач здійснив ряд ремонтних робіт з метою поліпшення житлових умов, зокрема газифікував будинок, провів водопостачання та водовідведення будинку, встановив електричний насос, бойлер, душову кабіну. Відповідно до висновку незалежної оцінки, проведеної ПП «Консультант» вбачається, що станом на 25.08.2020р. ринкова вартість вказаного будинку, без врахування земельної ділянки, становить 194 250 грн., в тому числі вартість поліпшень внесених протягом 20 років складає 99 293 грн..

Отже позивач наполягає, що в наслідок проведених поліпшень вказаний будинок істотно збільшився у вартості, а тому він, на підставі ст. 778 ЦК України, має права власності на дане нерухоме майно. Також позивач, посилаючись на ст. 357 ЦК України, вважає, що він має право на визначення розміру його частки у праві власності, тому просить визнати за ним 1/2 частини вказаного будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що, оскільки виконані позивачем поліпшення будинку не мали наслідком створення нової речі як окремого (іншого) об`єкта, а такі поліпшення лише призвели до зміни якісних характеристик нерухомого майна, зважаючи на відсутність доказів орендних відносин між сторонами, а також відсутність доказів погодження таких дій із власниками майна, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами створення ним нової речі за умовами та у відповідності до ст. 778 ЦК України, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, такого, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позов.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 778 ЦК України, якою передбачено, що наймач має може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Отже, на думку позивача, здійснення ним ряд суттєвих поліпшень домоволодіння, вартість яких більш як удвічі підвищило його вартість, принципово змінює характеристики первісно існувавшої речі та доводить, що, після поліпшення, річ стала новою, новоствореною.

У зв`язку з чим підлягають застосуванню до його вимог правила ст. 778 ЦК України щодо набуття права на річ особою, яка здійснила такі поліпшення з дозволу власника. Більш того, суд першої інстанції так само не взяв до уваги, що один з відповідачів (співвласник ОСОБА_4 ) визнала позов повністю.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

12 лютого 2025 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Федини Олександра Васильовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Новіков О.М., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд.

Повторним автоматичним розподілом судових справ від 31.03.2025 року, замість перебуваючої у відпустці судді Василенко Л.І. до складу колегії суддів визначено суддю Фетісову Т.Л.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до копії виписки з Рішення виконавчого комітету Золотоніської міської Ради депутатів трудящихся Золотоніського району Черкаської області УРСР № 401 від 13 жовтня 1976 року відповідачу ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво площею 600 (шістсот) кв.м. по АДРЕСА_2 за рахунок міськземфонду.

Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради народних депутатів № 17-236 від 10.05.1978 року «Про затвердження актів прийомки індивідуальних житлових будинків, прийнятих в експлуатацію» за ОСОБА_2 визнано право власності на будинок по АДРЕСА_2 , розміром 7,65м. х 9.88м., житлова площа якого становить 38,4 кв.м., корисна - 77,6 кв.м.

Рішенням Золотоніської міської ради від 30.03.2004 року №10-27-24 передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 .

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №303312207 від 22.06.2022 року, на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі №695/1705/20 державним реєстратором виконавчого комітету Золотоніської міської ради 17.06.2022р. внесено запис про право власності на 1/2 будинку за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ..

Згідно із свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_1 від 29.08.1979р.) позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Відтак судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 набув у власність вказаний спірний будинок в 1978 року, тобто до народження позивача. В подальшому, на підставі рішення суду визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині вказаного будинковолодіння за кожним.

У якості правового обґрунтування заявлених вимог про визнання права спільної часткової власності, позивач посилався на положення ст. 778 ЦК України. При цьому позивач вказував, що він, зі згоди відповідачів, весь час проживав у спірному будинку, та здійснив його поліпшення таким чином, що це призвело до істотного збільшення його вартості, що підтверджується висновком із звіту від 25.08.2020 про проведення незалежної оцінки, згідно якого ринкова вартість оцінки спірного будинку складає 194 250,00 грн., а ринкова вартість поліпшень внесених протягом останніх двадцяти років складає 99 293,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Федини Олександра Васильовича не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Приписами статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як визначено статтею 778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вирішенню питання про визнання права власності наймача на частку у новоствореному майні передує необхідність з`ясування обставин, та надання правової оцінки предмету позову та тому, чи є це майно новоствореним нерухомим майном, виходячи зі змісту вимог ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Із аналізу вимог ч. 4 ст. 778 ЦК України вбачається, що в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з викладеного, створення нової речі означає, що остання, в результаті створення, має принципово інші, нові ознаки об`єкта матеріальних прав у порівняні із попереднім об`єктом найму.

Збільшення вартості навіть орендованого майна, покращення його, наприклад комерційної привабливості, майбутньої економічної вигоди від об`єкту, а також поліпшення технічного, фізичного, функціонального стану його приміщень, не може бути достатньою підставою для висновку про створення нової речі, оскільки проведення реконструкції шляхом, наприклад перепланування чи технічного переобладнання приміщення не створює нову річ, а лише поліпшує властивості вже існуючої речі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до копії виписки з Рішення виконавчого комітету Золотоніської міської Ради депутатів трудящихся Золотоніського району Черкаської області УРСР № 401 від 13 жовтня 1976 року відповідачу ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво площею 600 (шістсот) кв.м. по АДРЕСА_2 за рахунок міськземфонду.

Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради народних депутатів № 17-236 від 10.05.1978 року «Про затвердження актів прийомки індивідуальних житлових будинків, прийнятих в експлуатацію» за ОСОБА_2 визнано право власності на будинок по АДРЕСА_2 , розміром 7,65м. х 9.88м., житлова площа якого становить 38,4 кв.м., корисна - 77,6 кв.м.

Рішенням Золотоніської міської ради від 30.03.2004р. №10-27-24 передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 .

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №303312207 від 22.06.2022р., на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі №695/1705/20 державним реєстратором виконавчого комітету Золотоніської міської ради 17.06.2022р. внесено запис про право власності на 1/2 будинку за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 ..

Згідно із свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_1 від 29.08.1979р.) позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Відтак судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 набув у власність вказаний спірний будинок у 1978 році, тобто до народження позивача. В подальшому, на підставі рішення суду визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині вказаного будинковолодіння за кожним.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач проживав у будинку який був уже побудований та зареєстрований у встановленому на той час порядку, що стверджується також довідкою КП «ЧООБТІ» Золотоніського відділку від 18.01.2021року за № 26, яка надана відповідачем. Своїми діями позивач тільки покращував характеристики вказаного об`єкту, будівництво вигрібної ями, газифікація будинку, обладнання ванної кімнати, становлення бойлеру, тощо не може свідчити про створення саме нового об`єкту, адже навіть при вказаних діях житловий будинок залишився бути житловим будинком.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Так, суд першої інстанції вірно вказав, що поліпшення майна означає проведення в ньому таких змін, завдяки яким суттєво збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі. Цивільний кодекс України містить ст. 331 ЦК України, яка має назву "Набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва". Однак, вона також не містить положень, відповідно до яких реконструкція (перебудова) існуючого об`єкта нерухомого майна призводить до виникнення нового об`єкта нерухомого майна.

Відтак статтею 778 ЦК України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником.

Отже, законодавством закріплено право наймача на проведення поліпшень майна, яке є предметом договору найму, лише за згодою наймача. Поліпшення майна означає проведення в ньому таких змін, завдяки яким суттєво збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі.

Відповідно, якщо наймодавець дає згоду на проведення таких поліпшень, він зобов`язується прийняти назад в зміненому стані річ, яка має більш високу вартість, і відшкодувати наймачеві понесені ним витрати на невіддільне поліпшення. Цивільне законодавство надає наймачу альтернативне право щодо вибору форми відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. При цьому право вибору предмета альтернативного зобов`язання належить орендарю, якщо інше не встановлене договором.

Отже сам факт здійснення невід`ємних поліпшень при проведенні реконструкції (капітального ремонту) не є правовою підставою для набуття права власності на частку орендованого майна орендарем.

Виконання орендарем, за рахунок власних коштів, поліпшення орендованого майна, за згодою орендодавця, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, може бути підставою для вимоги щодо компенсації (відшкодування) витрат, понесених при виконанні орендарем поліпшень, як різниці між вартістю майна з поліпшенням та вартістю цього майна на час його передачі в оренду. Частиною 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що матеріали справи не містять жодних даних та доказів про наявність між сторонами саме орендних відносин. У свою чергу відповідач ОСОБА_2 слушно вказував, що позивач проживав у вказаному будинку як член сім`ї власника будинку.

Крім того, законодавством закріплено право наймача на проведення проліпшень майна, яке є предметом договору найму, лише за згодою наймача.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що, оскільки виконані позивачем поліпшення будинку не мали наслідком створення нової речі як окремого (іншого) об`єкта, а такі поліпшення лише призвели до зміни якісних характеристик нерухомого майна, зважаючи на відсутність доказів орендних відносин між сторонами, а також відсутність доказів погодження таких дій із власниками майна, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами створення ним нової речі за умовами та у відповідності до ст. 778 ЦК України. У зв`язку з цим у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Відповідно до статті 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення.

Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Отже, суд першої інстанції надав належну оцінку доводам позивача, дослідив належним чином надані докази та встановив дійсні фактичні обставини у справі. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог, оскільки позивачем відповідно до статті 81 ЦПК України та статті 76 ЦПК України не надано суду належних доказів на підтвердження створення нової речі внаслідок проведення дій (реконструкції, ремонту) щодо поліпшення будинку в розумінні статті 778 ЦК України.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Федини Олександра Васильовичазалишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2025 року.

Головуючий: О.М. Новіков

Судді : О.В. Карпенко

Т.Л. Фетісова