Справа № 650/861/25
провадження № 2/650/1027/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області
в складі: головуючого судді Сікори О.О.,
за участю секретаря Завістовської Л.А.,
представника позивача Харченка Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся представник адвокат Харченко Дмитро Миколайович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» про визнання права власності на спадкове майно,
Позовна заява мотивована тим, що 16 грудня 2016 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 дві земельні ділянки, розташовані на території Новокалузької сільської ради. Після смерті заповідача, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
На момент відкриття спадщини інші особи, які мали б право на обов`язкову частку, відсутні. Проте оформлення спадщини у нотаріальному порядку виявилося неможливим через втрату документів, які посвідчували право власності спадкодавця на зазначені земельні ділянки. Отримати їх дублікати не вбачається можливим у зв`язку зі зміною законодавства та припиненням дії нормативного акта, який дозволяв видачу таких дублікатів.
Окрім цього, 24 жовтня 2011 року Дніпровський районний суд м. Херсона ухвалив рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказаним рішенням суд стягнув солідарно з відповідачів на користь банку грошові кошти в сумі понад 100 тисяч гривень. У межах відкритого на підставі цього рішення виконавчого провадження, державним виконавцем 5 жовтня 2012 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , у тому числі й на земельні ділянки, що є предметом спадкування.
Позивач не був стороною виконавчого провадження, у межах якого накладено арешт, а тому не мав процесуальної можливості звертатися зі скаргами на дії виконавця чи в інший спосіб впливати на хід цього провадження. Водночас арешт, накладений на майно спадкодавця, перешкоджає оформленню спадщини в нотаріальному порядку.
За відсутності документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказані земельні ділянки, а також з огляду на неможливість отримання їх дублікатів та наявний арешт, у позивача фактично відсутня можливість реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку. За таких обставин єдиним доступним способом захисту порушених прав позивач вважає звернення до суду з вимогою про визнання за ним права власності на спадкове майно.
Відзив на позов відповідач не подав.
На судове засідання позивач не з`явився; його інтереси були представлені представником адвокатом Харченком Д.М.
На судове засідання представник позивача Харченко Д.М. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити.
На судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету ТОВ «ВІН ФІНАНС» в підсистемі «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронного документу, що відповідає вимогам частини шостої статті 128 ЦПК України.
Зважаючи на вказані обставини, суд визнав за можливе розглянути справу в заочному порядку відповідно до статті 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, двічі не з`явився без поважних причин на судове засідання, не подав відзив, а позивач не заперечував проти такого розгляду.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.10.2011 року у справі № 2-2201/11, вбачається, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2329-027/08Р від 18.06.2008 року. Судом установлено, що між банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на суму 10?569 доларів США, а ОСОБА_3 виступила поручителем за зобов`язаннями позичальника.
У результаті розгляду справи, суд задовольнив позовні вимоги банку та ухвалив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «ПРАВЕКС-БАНК»: 103?723,50 грн у рахунок основного боргу за кредитним договором; 1?037,25 грн судовий збір; 120,00 грн витрати на ІТ-забезпечення; Усього 104?880,75 грн.
Відповідно до листа Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області № 01/16 від 05.01.2022 року, наданого у відповідь на запит ОСОБА_4 , вбачається, що 24.11.2016 року при видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, нотаріусом було здійснено перевірку відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо наявності обтяжень.
У результаті перевірки було виявлено, що 05.10.2012 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні Алібалаєвою Я.Н. винесено постанову про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження № 34362417. На підставі цієї постанови, відповідна інформація була внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та згодом перенесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, вбачається, що на дату оформлення спадщини в реєстрі існував запис про арешт майна, яке належало ОСОБА_2 , що унеможливлювало вчинення реєстраційних дій щодо спадкового майна, та що позивачеві рекомендовано звертатися до відповідного відділу ДВС для з`ясування підстав обтяження.
З листа також вбачається, що до цього у провадженні перебували ще три виконавчі провадження щодо виконання вищезазначеного виконавчого листа: № 34362417, відкрите 19.09.2012 року, завершене у зв`язку з невиявленням майна боржника протягом року; № 43920628, відкрите 11.07.2014 року, завершене з аналогічної підстави; № 51269639, відкрите 02.06.2016 року, також завершене через невиявлення майна.
Водночас у листі зазначено, що копію постанови про арешт майна від 05.10.2012 року надати неможливо через сплив трирічного строку зберігання матеріалів, однак підтверджується факт її винесення в межах виконавчого провадження № 34362417.
Таким чином, з документа вбачається, що протягом 20122021 років державними виконавцями неодноразово відкривались виконавчі провадження на підставі одного виконавчого листа, в тому числі з винесенням постанов про арешт майна ОСОБА_2 , які згодом завершувалися через неможливість виявити майно боржника. Станом на грудень 2021 року арешт залишався чинним у межах останнього з відкритих виконавчих проваджень.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 291342652, сформована 20.12.2021 року), у спеціальному розділі міститься запис про державну реєстрацію обтяження № 17616842 від 05.10.2012 року, здійснений державним реєстратором Карастан Ольгою Іванівною, Великоолександрівська державна нотаріальна контора, Херсонська область.
Підставою для державної реєстрації обтяження стала постанова про арешт майна боржника, винесена 05.10.2012 року в межах виконавчого провадження № 34362417, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-2201/11 від 10.08.2012 року, виданого Дніпровським районним судом м. Херсона про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».
Обтяження зареєстровано щодо усього нерухомого майна, що належало ОСОБА_2 , зокрема й невизначеного майна. У відомостях також зазначено, що дані були перенесені з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 13084156 від 05.10.2012), який вівся ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
Таким чином, на дату формування довідки арешт нерухомого майна ОСОБА_2 залишався чинним, що унеможливлює державну реєстрацію права власності на успадковані земельні ділянки в позасудовому порядку.
Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Нова Калуга Великоолександрівського району Херсонської області, вбачається, що на випадок своєї смерті він розпорядився передати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спадок дві земельні ділянки, а саме:
Земельну ділянку розміром 6,4966 га, також надану для ведення селянського господарства, розташовану на території тієї ж сільради, яка належала йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер: 1079 від 24.11.2016 року.
Заповіт посвідчено секретарем Новокалузької сільської ради Міщенковою Г.А. та скріплено підписом і особисто власноруч написаним текстом спадкодавця. Таким чином, документ посвідчує волю спадкодавця щодо передачі у спадок саме тих земельних ділянок, на які пред`явлено позов про визнання права власності.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 січня 2020 року виконкомом Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець села Червона Людмилівка Великоолександрівського району Херсонської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 54 років у смт Велика Олександрівка.
Таким чином, саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після померлого ОСОБА_2 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на зазначену земельну ділянку належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №121788, виданого 21.06.2007 року Великоолександрівською районною державною адміністрацією Херсонської області.
Також вказано, що станом на 13.12.2016 року земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_1 строком на 49 років. Договір оренди зареєстрований органом державної реєстрації речових прав Великоолександрівською районною державною адміністрацією Херсонської області.
Відповідно до розділу відомостей про право власності з цього ж витягу, вбачається, що власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_2 . Підставою набуття права є свідоцтво про право на спадщину, видане 24.11.2016 Великоолександрівською державною нотаріальною конторою Херсонської області (державний нотаріус Карастан О.І.). У розділі також зазначено, що стан запису актуальний, а частка у спільній власності 1/1.
Крім того, зафіксовано, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав, земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_1 , договір оренди укладений строком на 49 років, дата державної реєстрації речового права оренди 13.12.2016, орган реєстрації Великоолександрівська районна державна адміністрація Херсонської області.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2016, виданого державним нотаріусом Великоолександрівської державної нотаріальної контори Карастан О.І., вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . До складу спадщини входить земельна ділянка площею 6,4966 га, що розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства.
Відмова обґрунтована тим, що згідно з підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт, нотаріус не має права видавати свідоцтво про право на спадщину до зняття такого арешту.
У спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься запис № 17616842 від 05.10.2012 року про арешт усього нерухомого майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_2 .
Таким чином, на момент звернення спадкоємця арешт не було знято, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Згідно із заповітом, посвідченим 16 грудня 2016 року секретарем Новокалузької сільської ради, спадкодавець розпорядився передати вказані земельні ділянки у спадок ОСОБА_1 . Дійсність заповіту, а також право позивача на спадкування за цим документом, не оспорюються.
Позивач у встановлений строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. При цьому інші особи, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, на момент її відкриття відсутні. Вказане свідчить про прийняття спадщини єдиним спадкоємцем, що відповідає вимогам статей 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України.
Неможливість оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.08.2021 року, згідно з якою нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через наявність арешту на нерухоме майно спадкодавця. Арешт накладений постановою державного виконавця від 05.10.2012 року у виконавчому провадженні № 34362417, що відкрито на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.10.2011 року про стягнення боргу на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».
При цьому арешт був зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а згодом перенесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформаційної довідки № 291342652, обтяження залишається чинним і охоплює все нерухоме майно, що належало спадкодавцю, у тому числі земельні ділянки, які є предметом спору.
Суд враховує, що право власності на вказані земельні ділянки належало ОСОБА_2 відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ЯБ №121788 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.11.2016 року. Відомості з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджують наявність у спадкодавця прав на спірні об`єкти.
Згідно з частиною третьою статті 1296 Цивільного кодексу України, прийняття спадщини породжує у спадкоємця право на неї незалежно від того, чи видано йому свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, суд вважає, що у позивача виникло речове право на зазначене нерухоме майно з моменту відкриття спадщини.
Наявність арешту унеможливлює реалізацію спадкових прав у нотаріальному порядку. Проте, відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності та зняття арешту. Враховуючи, що позивач набув спадкове майно mortis causa і не є боржником у межах виконавчого провадження, він не мав юридичної можливості ініціювати перегляд виконавчих дій у спосіб, передбачений для сторін провадження.
У матеріалах справи відсутні будь-які дані про оспорювання заповіту, відмову позивача від спадщини або виникнення інших підстав для визнання його недобросовісним набувачем. Більше того, оренда зазначених ділянок на користь позивача була оформлена ще за життя спадкодавця, що підтверджує факт фактичного володіння та користування майном.
За таких обставин, враховуючи, що: право власності на земельні ділянки належало спадкодавцеві; заповіт є дійсним і не оспорюється; позивач прийняв спадщину у встановленому порядку; оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку є неможливим через втрату документів та чинний арешт; позивач не є боржником і не був стороною виконавчого провадження; арешт перешкоджає реалізації спадкових прав; суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно та зняття арешту, як на такий об`єкт, що з моменту відкриття спадщини належить іншій особі спадкоємцеві.
Зважаючи на предмет спору, підстави його виникнення та характер розгляду справи, а саме необхідність судового захисту спадкових прав позивача внаслідок неможливості їх реалізації в позасудовому порядку через чинний арешт на майно спадкодавця, суд дійшов висновку, що підстав для покладення судових витрат на іншу сторону немає. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на позивача.
Керуючись вищенаведеними положеннями закону та статтями 10 - 13, 141, 209, 259, 263 265, 280 - 285 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся представник адвокат Харченко Дмитро Миколайович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду ухвалено 11 квітня 2025 року.

Суддя: __________________ О.О. Сікора