ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 401/1872/24

провадження № 22-ц/4809/447/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Укрпошта»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Волошина Н. Л.) від 06.11.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

27.06.2024 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» (далі АТ «Укрпошта», відповідач) в якому просив суд про таке:

1)визнати дії АТ «Укрпошта», в особі операторів відділення АТ «Укрпошта» № 27500 у м. Світловодськ, щодо невидачі грошового переказу за Е-Паспортом в застосунку «ДІЯ» та додаткової вимоги про надання копії документа, що посвідчує особу незаконними;

2)стягнути з АТ «Укрпошта» на користь позивача суму грошового переказу № 793 у розмірі 5350,00 грн;

3)стягнути з АТ «Укрпошта» на користь позивача суму неустойки за період з 14.07.2023 по 10.06.2024 за невидачу грошового переказу у розмірі 53446,50 грн;

4)стягнути з АТ «Укрпошта» на користь позивача 50000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 11.07.2023 позивач отримав повідомлення від сервісу «Укрпошта» про надходження для нього грошового переказу № 793 у розмірі 5350,00 грн.

12.07.2023 позивач прибув до відділення АТ «Укрпошта» № 27500 де для отримання переказу пред`явив операторові свої паспортні дані у застосунку «Дія», проте йому було відмовлено у видачі грошових коштів з тієї підстави, що даних застосунку «Дія» не достатньо і він має пред`явити оригінал паспорта.

13.07.2023 позивач повторно прибув у вказане відділення з оригіналом паспорта у формі ID картки, яку пред`явив оператору, але йому знову було відмовлено у виплаті грошового переказу, але оператор зажадав від нього додатково паперову копію паспорта.

Вважаючи такі дії працівників відділення № 27500 АТ «Укрпошта» неправомірними, позивач в цей же день звернувся на гарячу лінію АТ «Укрпошта» стосовно виниклої проблеми з отриманням переказу, але його звернення не було вирішене.

17.08.2023 позивач надіслав позивачу письмове звернення щодо усунення, як він вважає, порушень у роботі відділення № 27500 АТ «Укрпошта», однак відповіді на своє звернення не отримав, як і належні йому грошові кошти.

Позивач вважає, що дії працівників № 27500 АТ «Укрпошта» були неправомірними, а так, як неотримання ним поштового переказу сталося з вини відповідача.

На думку позивача, відповідач зобов`язаний сплатити йому суму невиплаченого грошового переказу - 5350,00 грн, а також згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» неустойку (пеню) у розмірі 3% за кожний день прострочення зобов`язання.

Крім того, відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яка полягає у нехтуванні його правами як людини та споживача, хвилюванні, витраті зайвого часу та коштів на поїздки до відділення. Позивач вважає, що завдана моральна шкода підлягає компенсації у грошовій формі одноразово в сумі 50000,00 грн.

2.Короткий зміст рішення суду

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням від 06.11.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 5350,00 грн невиплаченого поштового переказу та 2000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Крім того, суд стягнув з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що працівниками АТ «Укрпошта» безпідставно, всупереч п. 13 Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта), який є додатком до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, було перекладено обов`язок на позивача, не застосовано інші передбачені цим же пунктом Порядку способи верифікації його особи, в результаті чого порушено право ОСОБА_1 на отримання у передбачені чинним законодавством порядку та спосіб належного йому поштового переказу. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача невиплачених коштів грошового переказу у сумі 5350,00 грн підлягають задоволенню, а також частково, в сумі 2000,00 грн, підлягає задоволенню вимога про компенсацію моральної шкоди, яка полягала у спричиненого з вини відповідача хвилюванні позивача, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Стосовно позовної вимоги про визнання дій відповідача щодо невидачі позивачеві грошового переказу незаконними суд зазначив, що оцінка правомірності дій відповідача є підставою позову, а не способом захисту порушеного права позивача, тож задоволення вимоги про визнання дій незаконними не приведе до захисту прав позивача, а тому є неефективним.

Стосовно позовної вимоги про стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд вважав, що закріплені у цій частині статті закону норма не застосовується до правовідносин сторін у справі.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.11.2025 у справі № 401/1872/24 й просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні його позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) та в частині частково задоволеної вимоги про відшкодування моральної шкоди, ухвалити щодо у відповідних частинах нове судове рішення про задоволення цих його вимог у повному обсязі.

Позивач оскаржує рішення суду з підстав неправильності установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Суд безпідставно відхилив доводи позивача про обов`язок відповідача сплатити неустойку за необґрунтовану відмову виплати переказ, який встановлений ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд не врахував, що відповідач був зобов`язаний виплатити йому переказ невідкладно. Вказаний Закон застосовується до правовідносин сторін так, як Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правила надання послуг поштового зв`язку не встановлюють відповідальність оператора поштового зв`язку. Натомість Закону України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів (а. с. 102 106).

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Від відповідача у справі АТ «Укрпошта» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому викладено заперечення проти вимог і доводів апелянта. Зокрема, вказується на те, що позивач висунув свої претензії відповідачу з пропуском встановленого ч. 2 ст. 32 Закону України «Про поштовий зв`язок» шестимісячного строку. Крім того, відповідно до п. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальність за невиконання чи прострочення виконання, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача, що й мало місце у цій справі, яку розглянув суд. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то відповідач вважає їх необґрунтованими, зокрема в частині розміру відшкодування, Крім того, відповідач вказує, що він добровільно виконав рішення місцевого суду про стягнення суми грошового переказу (а. с. 124 133).

Від позивача у справі ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив відповідача на апеляційну скаргу. У ньому, зокрема, звертається увага суду на те, що відповідач не оскаржив рішення суду, яким констатовано протиправність його дій, а тому він не може у відзиві виправдовувати свої дії, які місцевий суд визнав неправомірними (а. с. 145 147).

5.Короткий зміст ходу розгляду справи у судовому засіданні 25.02.2025

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але у призначений час у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Відповідно до правової позиції, яку Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, з урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

11.07.2023 до відділення поштового зв`язку 27500 АТ «Укрпошта» надійшов переказ післяплати № на суму 5350,00 грн на ім`я ОСОБА_1 , про що останнього було сповіщено через Вайбер - додаток «Укрпошта». (а. с. 13)

12.07.2023 при зверненні ОСОБА_1 до відділення 27500 АТ «Укрпошта» йому було відмовлено у видачі поштового переказу через відсутність у нього при собі оригіналу паспорта на підтвердження його особи.

13.07.2023 ОСОБА_1 повторно прибув до відділення «Укрпошти» з метою отримання поштового переказу та пред`явив працівникам АТ «Укрпошта» оригінал паспорта (ID карти), про необхідність пред`явлення якого йому було повідомлено напередодні. Проте поштовий переказ йому видано не було так, як працівники АТ «Укрпошта» висунули позивачу у справі вимогу надати також паперову копію його паспорту.

Не погодившись з діями працівників відповідача, 13.07.2023 позивач зателефонував на гарячу лінію АТ «Укрпошта», проте його доводи щодо неправомірності вимоги про надання ним копії паспорта до уваги прийняті не були, оператор гарячої лінії роз`яснила йому необхідність надати, крім оригіналу паспорта, ще й копію паспорта.

17.08.2023 позивач звернувся до генерального директора АТ «Укрпошта» з листом, який був отриманий адресатом 23.08.2023, вимагаючи притягнути до відповідальності керівника відділення АТ «Укрпошта» у м. Світловодськ Кіровоградської області по вул. Ювілейна, 9, за неправомірні вимоги до клієнтів; вирішити питання про видачу його особистих грошових коштів у сумі 5350 грн; встановити дієвий контроль за роботою підлеглих для недопущення подібних ситуацій надалі (а. с. 10-11, 12).

05.09.2023 директор департаменту клієнтської підтримки АТ «Укрпошта» Тетяни Васянович листом надала ОСОБА_1 у відповідь на його звернення роз`яснення, що для видачі надісланого на його ім`я переказу, сума якого перевищує 5000 грн, оператор зобов`язаний провести верифікацію клієнта у його присутності, зробити копію документа, що посвідчує особу та містить ідентифікаційні дані. Доказів вручення позивачеві даного поштового відправлення матеріали справи не містять (а. с. 52-53).

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, які належать йому як користувачу послуг поштового зв`язку (одержувачу поштового переказу), які надає оператор поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

Суд першої інстанції визнав факт порушення відповідачем у справі прав позивача на своєчасне отримання поштового переказу № 793 в сумі 5350,00 грн.

Встановлені судом першої інстанції обставини цього порушення та висновки суду щодо покладення на відповідача відповідальності за невиплачений переказ й завдану у зв`язку із цим моральну шкоду учасниками справи не оспорюються, а тому, з огляду на встановлені ч. 1 ст. 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, не переглядаються апеляційним судом.

Колегія суддів апеляційного суду перевіряє рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені), а також в частині розміру присудженої позивачу компенсації за завдану моральну шкоду.

8.1.Щодо відповідальності відповідача у формі неустойки (пені)

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про поштовий зв`язок» оператори поштового зв`язку несуть перед користувачами відповідальність за невиплату грошей за поштовим переказом, порушення строків пересилання поштового переказу - відповідно до закону.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення неустойки (пені) за затримку у виплаті переказу, позивач послався на норму ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Проте, згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.06.2019 у справі № 766/12624/18 з позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрпошта» про захист прав споживача викладено висновок: «Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Отже, до спірних правовідносин застосовується Конвенція, у статті 23 якої і визначено відповідальність призначених операторів за завдані збитки».

Таким чином, позивач помилився з правовою підставою своєї вимоги про стягнення з відповідача неустойки, пославшись на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України (ст. 10 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про міжнародні договори України» затвердження міжнародних договорів України здійснюється Президентом України у формі указу щодо: міжнародних договорів, які укладаються від імені України; міжнародних договорів, які укладаються від імені Уряду України, якщо такі договори встановлюють інші правила, ніж ті, що містяться в актах Президента України.

Указом Президента України від 10.10.2017 № 316/2017 затверджено Всесвітню поштову конвенцію, Загальний регламент Всесвітнього поштового союзу, Заключний протокол Всесвітньої поштової конвенції та Угоду про поштові платіжні послуги.

Відповідальність урегульована Главою 2 Всесвітньої поштової конвенції.

Так п. п. 1.1 - 1.3 ст. 23 «Відповідальність призначених операторів. Відшкодування» Всесвітньої поштової конвенції передбачено:

«1.1 за винятком випадків, передбачених у статті 24, призначені оператори відповідають за:

1.1.1 втрату, крадіжку чи пошкодження рекомендованих відправлень, простих посилок і відправлень з оголошеною цінністю;

1.1.2 повернення рекомендованих відправлень, відправлень з оголошеною цінністю і простих посилок, про причину недоставлення яких не повідомлено.

1.2 Призначені оператори не несуть відповідальності за відправлення, інші, ніж ті, які зазначені в пунктах 1.1.1 та 1.1.2;

1.3 у всіх інших випадках, які не передбачені цією Конвенцією, призначені оператори не несуть відповідальності»

Крім того, ст. 20 Угоди про поштові платіжні послуги також не встановлює відповідальності операторів перед користувачами у формі неустойки (пені).

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»).

Таким чином, у спірних правовідносинах між АТ «Укрпошта», яка згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 14.06.2013 № 405 є оператором поштового зв`язку, який виконує зобов`язання, що випливають із актів Всесвітнього поштового союзу, і ОСОБА_1 , користувачем послуг поштового зв`язку, підстав для стягнення з оператора неустойки за невиплату грошей за поштовим переказом немає.

З огляду на це суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги.

8.2.Щодо моральної шкоди

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Отже, зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022 у справі № 761/17947/20 зазначено: «тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди».

Вирішуючи спір у цій справі в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, надав оцінку наявним у справі доказам, встановив обставини справи та визначив правовідносини сторін, а також норми матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшовши висновку про доведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок порушення його права з боку відповідача та наявність достатніх підстав для присудження грошового відшкодування такої шкоди.

Правильність висновків суду з цих питань учасниками справи не оспорюються.

Однак позивач не погоджується з розміром присудженого відшкодування, вважаючи, що суд не повною мірою врахував глибину та тривалість його душевних страждань, істотність вимушених негативних змін у його житті.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007).

Законодавство України (ні Закон України про «Поштовий зв`язок», ні будь-який інший законодавчий акт) не визначає чітких розмірів компенсації моральної шкоди або її меж за обставин, які б відповідали тим, що склалися між сторонами у цій справі.

У ч. 3 ст. 23 ЦК України законодавець вказав, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тож можна зробити висновок, що моральна шкода характеризується тим, що точно обчислити її розмір неможливо.

Однак завдання суду є з урахуванням ч. 3 ст. 23 ЦК України визначити її в такому розмірі, який би враховував усі обставини, зазначені у диспозиції цієї норми, та відповідав принципам розумності і справедливості.

Суд першої інстанції вважав, що таким вимогам відповідає грошова компенсація у розмірі 2000,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком й вважає, що розмір присудженої грошової компенсації за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду справедливим з огляду на характер правопорушення та описану позивачем у позовній заяві глибину його душевних страждань.

Суд погодився, що за обставин цієї справи позивач відчув негативні емоції, психологічні страждання. Проте, його твердження, що своєчасно не виплачений йому переказ унеможливив проходження фізичної реабілітації після операції не є доведеним. Про настання для нього будь-яких інших негативних наслідків позивач не вказав.

Водночас не можна вважати таким, що відповідає принципам розумності і справедливості розмір грошового відшкодування, обрахований позивачем 50000,00 грн, який є явно завищеним.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскаржуваних його частинах з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги позивача відхиляє, а рішення суду першої інстанції, в оскаржуваних частинах, залишає без змін, то й підстав для нового розподілу судових витрат, здійсненого місцевим судом, а також розподілу судових витрат сторін у зв`язку переглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.11.2024 в оскаржуваних його частинах - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.04.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник