Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/824/23
Провадження № 2/644/1052/25
РІШЕННЯ

іменем України

03 квітня 2025 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участі: позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Попова О.І., секретаря с/з Кузьміної Ю.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Третя Харківська міська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус ХМНО Васікова Ю.В., про визнання заповіту недійсним

у с т а н о в и в :

У поданому до суду позові ОСОБА_1 просила визнати недійсним заповіт, який був складений 18.02.2022 року її батьком ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 . Як на підставу позовної вимоги ОСОБА_1 посилалась на те, що її батько тривалий час страждав на хронічний психічний розлад у результаті чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, отже і оспорюваний заповіт ним був складений без усвідомлення реальної волі щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті.

Відповідач проти позову заперечував, відзив не подав.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що ОСОБА_3 доводився позивачці батьком. 18.02.2022 ОСОБА_3 склав заповіт на користь ОСОБА_2 . Того ж дня заповіт був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Ю.В.

Позивачка вважала, що при складанні заповіту її батько, через хронічний психічний розлад, не усвідомлював значення своїх дій та не міг ним керувати, відтак між сторонами виник спір з приводу правомірності правочину.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Частиною 1 статті 103 ЦПК України встановлено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно до ч. 1 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Для встановлення психічного стану ОСОБА_3 на момент укладення оспорюваного заповіту, за клопотаннями позивачки, судом кілька разів призначалась посмертна психіатрична експертиза. Однак через не оплату ОСОБА_1 вартості послуг експертного дослідження матеріали справи повертались до суду.

Також суд зауважує, що надана суду медична документація відносно стану здоров`я ОСОБА_3 свідчить про наявність у останнього ознак психічного розладу, проте не дає достатніх підстав для обґрунтованого висновку, що на момент складання оспорюваного заповіту ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відтак суд доходить висновку про недоведеність позивачкою обставин, на які вона посилалась як на підставу позовних вимог і, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2-13, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 18.02.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 10.04.2025.

Суддя С.В. Шевченко