Справа № 157/1287/18
Провадження №2/157/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря судового засідання Плакоша Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи, яка заявляє самостійні

вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 ,

представника третьої особи, яка заявляє

самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 ,

представника третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору,

Камінь-Каширської міської ради Мельничука М.А.,

представника третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору,

АТ «ОГС «Волиньгаз» ОСОБА_7 ,

представника третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору,

ПрАТ «Волиньобленерго» Карпік В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Камінь-Каширська міська рада Волинської області, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго», про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що 17 травня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклади шлюб, який у 2017 році був розірваний згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду. Під час шлюбу за спільні кошти сторони придбали дві земельні ділянки площею по 0,1000 га кожна для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 з кадастровими номерами: :01.001.0883, :01.001.0885, вартістю 40560 гривень кожна.

Також сторони розпочали будівництво господарської будівлі по АДРЕСА_2 , яке на цей час завершилось, зведено паркан з цементних блоків. У зв`язку з тим, що право власності на цю господарську будівлю у встановленому законом порядку не зареєстровано, тому позивач вважає, що її слід поділити як будівельні матеріали.

На цей час сторони добровільно поділити спільно нажите майно не можуть, тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів щодо нерухомого майна та бажає, що б їй було виділено у власність частину будівельних матеріалів, використаних під час будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_1 та 1/2 частину кожної із земельних ділянок для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Вказати точну вартість будівельних матеріалів та їх кількість, вартість будівельно-монтажних робіт, використаних та здійснених у процесі будівництва господарської будівлі та бетонного паркану, в позовній заяві до проведення будівельно-технічної експертизи позивач не може.

Посилаючись на викладене, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних на будівництво господарської будівлі по АДРЕСА_1 , на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01.001.0883 та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01.001.0885, площею по 0,1000 га кожна, що призначені для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходяться по АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, не заперечує факту придбання зазначених у заяві земельних ділянок у період перебування в шлюбі з позивачкою. Водночас, позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які використані для будівництва господарської споруди, не визнає повністю, оскільки все будівництво цієї споруди здійснювалось не сторонами, а батьком відповідача ОСОБА_5 за його кошти. Сторони, як молоде подружжя, домовилися з батьком відповідача про будівництво за його кошти, в тому числі з придбанням відповідних будівельних матеріалів, для них житлового будинку з господарськими спорудами. Розрахуватися з ОСОБА_5 вони мали після закінчення будівництва в окремо узгоджені строки. ОСОБА_5 розпочав будівництво з господарської споруди, яка на цей час збудована частково.

Так, протягом літа 2015 року ОСОБА_5 з найнятими працівниками за власні кошти збудував паркан із цементних блоків. У подальшому, протягом липня листопада 2016 року разом із бригадою будівельників ОСОБА_5 звів зруб господарської споруди та провів ряд інших робіт по будівництву виключно за особисті кошти, оскільки в сторін, як молодої сім`ї, коштів для такого будівництва не було, оскільки позивачка не працювала, а відповідач працював вчителем у місцевій школі. В зв`язку з погіршенням стосунків та розірванням сторонами шлюбу батько відповідача будівництво припинив, у зв`язку з чим постало питання про повернення коштів за будівельні матеріали та проведені будівельно-монтажні роботи.

Під час підготовчого провадження у справі до суду звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення в солідарному порядку витрат на будівництво господарської споруди по АДРЕСА_1 в сумі 152 546 гривень, а також судових витрат по справі.

В заяві зазначає, що позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя порушуються його майнові права та інтереси, оскільки він, як батько відповідача, самостійно та за власні кошти збудував приміщення спірної господарської споруди в АДРЕСА_2 . Договір про будівництво цієї споруди та придбання для цього будівельних матеріалів був укладений усно між ним та сторонами у справі після їх одруження. На цей час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 витрат на будівництво йому не відшкодували, шлюб розірвали, а ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя. Тому, ОСОБА_5 вважає, що він має право звернутися до суду з цим позовом, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, для захисту своїх майнових інтересів.

Позов обґрунтовує тим, що будівництво господарської споруди він розпочав у літку 2015 року з найнятими працівниками. За його кошти було залито фундамент на вказану господарську споруду та побудовано паркан із цементних блоків. У подальшому протягом липня 2016 року листопада 2016 року він із метою подальшого будівництва цього об`єкта уклав договір із бригадою будівельників, які звели зруб господарської споруди та провели ряд інших будівельних робіт виключно за його кошти та з придбаних ним будівельних матеріалів.

Для будівництва господарської споруди ОСОБА_5 придбавав будівельні блоки, цеглу, щебінь, цемент, металочерепицю з комплектуючими на покрівлю, вікна, різноманітний метал на виготовлення воріт (кутник, труба профільна, металевий лист) тощо. Крім того за виконання будівельних робіт бригаді будівельників він сплатив 19448 гривень. ОСОБА_5 вважає, що цими витратами йому заподіяно майнову шкоду, а тому він має право на її відшкодування шляхом солідарного стягнення з позивача та відповідача суми понесених ним витрат на будівельні матеріали та будівництво спірної господарської споруди.

Згодом, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 уточнив свої вимоги, подавши відповідну заяву, в якій зазначив, що в поданій ним позовній заяві він ставив питання про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно понесених ним витрат на будівництво господарської споруди по АДРЕСА_2 в сумі 152 546 грн. Однак, під час судового розгляду справи було з`ясовано, що будівництво спірного майна було здійснено з порушенням норм земельного законодавства України, а тому господарська споруда ймовірно буде розібрана. У зв`язку з цим уточнює свої позовні вимоги та просить визнати за ним право власності на будівельні матеріали, які ним були використанні під час будівництва господарської споруди, а саме: металочерепиця «Діамант», 409 кв. м; коньок довжиною 2 м 12 шт.; саморізи 12 упаковок; ущільнювач 48 шт.; коректор 1 шт.; блоки (20/30/60) 43 куб. м; блоки (перемички брускові 2ПБ 2,16) 4,32 куб. м; цегла 400 шт., клей «Шпатен» 48 мішків; цемент 30 мішків; цегла 200 шт.; блоки 30 шт.; щебінь (5/20) 8,5 тон; щебінь (10/20) 8,7 тон; кутник (50х50х4) 6 м; труба профільна (40х20х2) 6 м; труба профільна (50х25х2) 6 м; лист (0,8х1,26х2,50 м х/к Ім) 2 шт.; лист (1,0х1,26х2,51 м х/к) 8 шт. Також просить стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

У відзиві на позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_1 зазначила, що позов не визнає в повному обсязі.

Його обґрунтування тим, що будівельні матеріали, які були використані під час будівництва господарської споруди по АДРЕСА_2 були придбані ОСОБА_5 , а також, що між ними було укладено усний договір про будівництво та придбання будівельних матеріалів, не відповідають дійсності. Ніякі ні усні, ні письмові договори про будівництво господарської споруди чи придбання будівельних матеріалів сторони у справі з ОСОБА_5 не укладали. Зі змісту позову ОСОБА_5 можна зробити висновок, що укладався договір про придбання будівельних матеріалів, а не їх придбання з подальшим відшкодуванням понесених ним витрат. У накладній підприємця Кравчика не вказано по батькові покупця, товарний чек №1155Т взагалі невідомого походження та неможливо встановити, ким видавався, накладна підприємця ОСОБА_8 у графах «Директор», «Бухгалтер» має ідентичні підписи, що ставить під сумнів її достовірність. У всіх накладних відсутні дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та видавала накладні. Всі ці будівельні матеріали якщо і куплялись позивачем за його особисті кошти, то вони пішли лише для будівництва господарської споруди за місцем його проживання. Будь-яких підтверджень, що «придбані позивачем» будівельні матеріали були використані на будівництві господарської споруди в позовній заяві, окрім його слів і слів його сина, нічим не підтверджені. Тому, просить позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про відшкодування витрат за будівельні матеріали та будівництво господарської споруди залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у заяві. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 не визнали. ОСОБА_1 пояснила, що після весілля з ОСОБА_3 вони за спільні, подаровані їм гроші придбали дві суміжні земельні ділянки по АДРЕСА_1 та розпочали будівництво господарської будівлі. Ніякої домовленості з ОСОБА_5 щодо будівництва цієї будівлі за його кошти та подальше відшкодування вартості будівельних матеріалів і робіт у них не було. Будівництво здійснювалося за їх спільні кошти, а також кошти її батька, який займався підприємницькою діяльністю. Безпосередньо організацією будівництва займався ОСОБА_5 : наймав робітників та придбавав деякі матеріали, тому деякі накладні виписані на його ім`я. Проте, в кінці дня або тижня ОСОБА_5 приходив до її батька, який повертав йому кошти згідно з накладними. Вона в цей час знаходилася в декретній відпустці, а відповідач працював у школі та підробляв продажем побутової техніки разом з її батьком. Щодо позики в сумі 7000 доларів США їй нічого не відомо, згоди ОСОБА_3 на таку позику вона не давала й коштів цих не бачила. На сьогоднішній день будівництво спірної господарської споруди не завершено, тому просить визнати за нею право власності 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних на зведення будівлі.

Відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнали частково, погоджуються на поділ земельних ділянок для будівництва й обслуговування житлового будинку й господарських споруд по АДРЕСА_1 та визнають право позивачки на 1/2 частину кожної з них. Однак, заперечують щодо права ОСОБА_1 на 1/2 частину використаних на спорудження господарської будівлі будівельних матеріалів, оскільки витрат на їх придбання вона не понесла через відсутність будь-яких доходів та участі в будівництві не брала. Водночас, позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 визнали повністю. Підтвердили, що господарська будівля зведена з будівельних матеріалів, які придбав ОСОБА_5 та який безпосередньо займався будівництвом. На цей час спірна будівля не завершена та в експлуатацію не введена.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 , його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. ОСОБА_5 пояснив, що будував господарську будівлю для ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як для дітей, за власні кошти, але оскільки вони розлучилися, тому не бажає втрачати свій вклад у будівництво. Підтвердив, що зведення господарської споруди відбувалося з порушенням проекту забудови. Просить визнати за ним право власності на будівельні матеріали, що були використані на будівництво спірної господарської будівлі та придбані ним за власні кошти.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Камінь-Каширської міської ради Мельничук М.А. у судовому засіданні щодо вирішення поданих позовів поклався на розсуду суду, водночас підтвердив, що бетонна огорожа господарської будівлі частково знаходиться на охоронних зонах Камінь-Каширської міської ради.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» ОСОБА_7 у судовому засіданні щодо вирішення поданих позовів поклався на розсуду суду та пояснив, що відповідно до Додатку И.1 ДБН Б.2.2-12-2019 «Відстані від найближчих підземних інженерних мереж» відстань від фундаментів огорож до газопроводів середнього тиску (понад 0,005 до 0,3 МПа) становить 1 метр. Фактична відстань бетонної огорожі господарської будівлі по АДРЕСА_2 становить 0,8 метра. Тому вказана огорожа в межах охоронної зони, що є порушенням вищевказаного пункту ДБН.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ «Волиньобленерго» ОСОБА_10 у судовому засіданні щодо вирішення поданих позовів поклалася на розсуду суду та пояснила, що будівництво господарської споруди та бетонної огорожі по АДРЕСА_2 дійсно відбувалося частково на охоронній зоні лінії електропередач, однак у 2014 році частина цієї лінії була демонтована, тому ПрАТ «Волиньобленерго» будь-яких претензій до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо їх будівництва немає.

Свідок ОСОБА_11 , батько позивачки, у судовому засіданні показав, що після весілля в 2014 році ОСОБА_3 та ОСОБА_1 почали проживати в його будинку, сімейний бюджет у них був спільний. За весільні гроші вони вирішили придбати земельну ділянку та будуватися. Так, вони придбали дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 за 12 000 доларів США. Його сват ОСОБА_5 зробив туалет, а він домовився за світло й замовив проект забудови. Оскільки місце було низьким, то викопали два ставки та завезли приблизно 30 вантажівок піску. Послуги екскаватора та придбання піску оплатив він за ціною 500-600 гривень за один самоскид. ОСОБА_1 була вагітна та торгувала у власній торговій точці на місцевому ринку, хоча офіційно в декретній відпустці рахувався ОСОБА_3 , який працював у школі. Зазначив, що він також займався підприємницькою діяльністю, мав декілька торгових місць на ринку. ОСОБА_3 їздив по товар у Польщу, заробляв гроші. За спільні кошти вони з ОСОБА_3 купили цемент, замовили блоки та щебінь на огорожу, за які розрахувався свідок. Інші будівельні матеріали купував ОСОБА_5 , а свідок віддавав гроші за них. ОСОБА_5 придбав десять вікон, вісім з яких встановлені на господарській будівлі, де решта два вікна йому не відомо. Квитанцій та накладних від ОСОБА_5 він не вимагав, оскільки сімейний бюджет був спільний. Ніякої домовленості з ОСОБА_5 про будівництво господарської споруди не було, все будувалося спільно для дітей. Безпосередньо керував будівництвом ОСОБА_5 , наймав будівельників. Сам свідок будівельних робіт не виконував через хворобу, однак двічі на тиждень навідувався на будову. Згодом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 пішли жити на квартиру, утримання якої оплачувала ОСОБА_12 . Про позику в сумі 7000 доларів США, яку взяв ОСОБА_3 , йому нічого не відомо, однак вважає в ній не було потреби, оскільки коштів на будівництво вистачало.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що проживає навпроти господарської будівлі Федіків, є їхнім кумом. У нього ОСОБА_14 зберігали придбані на огорожу блоки, розраховувався за які ОСОБА_11 . Одного разу, на прохання ОСОБА_3 , він привозив на будівництво арматуру. Пізніше докуповував арматуру ОСОБА_11 уже в м. Камені-Каширському. Безпосередньо процесом будівництва займався ОСОБА_5 , ОСОБА_11 часто навідувався, як правило під вечір.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показала, що вона проживає неподалік господарської будівлі Федіків. Саме вона порадила їм придбати ці земельні ділянки. Будівництво вони вели всі разом. Анжела працювала на ринку, а для дитини наймала няньку. Одного разу ОСОБА_1 позичила в неї на будівництво 15 000 грн, які згодом повернула.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що раніше мав у власності екскаватор. ОСОБА_11 попросив його спланувати земельну ділянку під будівництво. Він викопав два ставки та розрівняв землю. За роботу розрахувався ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_5 найняв його на будівництво господарської споруди в м. Камені-Каширському. Він мурував із блоків огорожу, стіни будівлі та димохід. Всього він знаходився на будівництві 2-3 тижні. За роботу з ним домовлявся ОСОБА_5 , він же платив гроші. ОСОБА_11 привозив блоки, інші матеріали привозив ОСОБА_5 . На будові він двічі бачив ОСОБА_11 та кілька разів ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя підлягає до задоволення повністю, а в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали належить відмовити.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статей 60, 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд встановив, що сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2014 року по 19 лютого 2018 року, що підтверджується рішенням Камінь-Каширського районного суду від 19.02.2018 у справі №157/3201/17.

З договорів купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчених 18 червня 2014 року приватним нотаріусом Камінь-Каширського районного нотаріального округу Горбачуком І.М. за реєстровими номерами 434 та 436, встановлено, що сторони в період шлюбу придбали дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01.001.0883 та інша :01.001.0885, площею по 0,1000 га кожна, призначені для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходяться по АДРЕСА_1 .

На земельній ділянці з кадастровим номером :01.001.0885 по АДРЕСА_1 розпочато будівництво господарської будівлі. Згідно з будівельним паспортом загальна площа будівлі становить 187.2 кв. м., площа забудови 204 кв. м., будівля одноповерхова.

З висновку судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 20.11.2019 встановлено, що відсоток готовності господарської будівлі по АДРЕСА_1 становить 91,56%. Вартість фактично виконаних будівельно-монтажних робіт в процесі будівництва господарської будівлі та паркану з урахуванням акту здачі прийняття №524-000012 робіт між ОСОБА_3 та ПАТ «Волиньобленерго» становить 707 040 гривень, у тому числі вартість використаних матеріалів 360 389 гривень.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, предметом доказування у справі про поділ майна подружжя є безпосередньо обсяг спільно нажитого подружжям майна та джерело й час його придбання.

Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 травня 2019 року в справі №522/19610/15-ц (провадження №61-35779св18), а саме, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що у спільній сумісній власності колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебуває дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01.001.0883 та :01.001.0885, площею по 0,1000 га кожна, призначені для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходяться по АДРЕСА_1 , а також незавершена будівництвом господарська будівля по АДРЕСА_1 , які позивачка бажає поділити та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину цього нерухомого майна.

Згідно зі статтями 70, 71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту заяв по суті справи та наданих у судовому засіданні пояснень встановлено, що кожна зі сторін бажає виділу в натурі належної їй частини нерухомого майна, однак дійти згоди щодо добровільного поділу цього майна сторони не можуть, у зв`язку з чим виник цей спір.

Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 07.11.2023 відповідача ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 197-1 КК України на підставі статті 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Згідно з ухвалою ОСОБА_3 упродовж 2016 року шляхом встановлення паркану з бетонних блоків самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0236 га в межах охоронної зони газопроводу середнього тиску (державний балансовий номер 30200316), а також площею 0,0039 га в межах охоронної зони ЛЕП ПЛ 0,4 кВ по вулицях Тиха та Хотешівська у м. Камінь-Каширський, які межують із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0885 площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка перебуває у його власності з 18 червня 2014 року.

Крім того, ОСОБА_3 упродовж 2016 року умисно, самовільно, без належного оформлення права власності чи права користування на землю та їх державної реєстрації, а також відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи на цій земельній ділянці своїми силами здійснив самовільне будівництво господарської будівлі з піноблоків на самовільно зайнятій земельній ділянці, частина якої знаходиться за межами зареєстрованої земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0885, яка з 18.06.2014 перебуває у його власності та розміщена в охоронній зоні газопроводу середнього тиску (державний балансовий номер 30200316) на площі 0,0012 га і в охоронній зоні ЛЕП 0,4 кВ на площі 0,0001 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 07.11.2023, яка набрала законної сили 15.11.2023, доведено, що спірна господарська будівля та бетонна огорожа за адресою: АДРЕСА_2 зведені самочинно та з порушенням вимог забудови земельної ділянки, визначених у будівельному паспорті.

Порядок набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Цивільний кодекс України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі №6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі №6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі №361/4685/17 (провадження №61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі №722/1882/16-ц (провадження №61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі №562/542/19 (провадження №61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі №279/790/18 (провадження №61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі №182/4522/19 (провадження №61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі №495/6053/19 (провадження №61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі №127/28862/21 (провадження №61-9283св22).

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво викладена і в постановах від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16 (провадження №14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 (провадження №14-8цс21).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченої будівництвом споруди суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи споруди або з урахуванням конкретних обставин залишити її одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Отже, дотримуючись наведених вище норм права та існуючої судової практики, суд вважає, що в цьому випадку поділу між сторонами підлягають будівельні матеріали, використані для будівництва господарської будівлі та паркану по АДРЕСА_1 , перелік та кількість яких надано в додатку №2 до висновку судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №102 від 20.11.2019.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Враховуючи, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01.001.0883 та :01.001.0885, площею по 0,1000 га кожна, призначені для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходяться по АДРЕСА_1 , придбані сторонами у період шлюбу, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу, тому є об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та підлягають поділу між ними в рівних частках за кожним. Підстав для відступу від принципу рівності часток суд не вбачає.

Суд не знаходить правових та фактичних підстав для задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали, використані для будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_2 . Як встановлено судом, будівельні матеріали були придбані за кошти спільного сімейного бюджету сторін, який складався як із коштів подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , так і з коштів їх батьків. Належних доказів про існування домовленості між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 й ОСОБА_1 про будівництво першим господарської будівлі та подальше відшкодування йому вартості матеріалів і робіт останніми суду не надано. Навпаки, з показань свідків встановлено, що будівництво спірної будівлі здійснювалося спільними зусиллями родин обох сторін спору. З цих підстав у задоволенні позову ОСОБА_5 слід відмовити.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, виходячи із встановленої висновком судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №102 від 20.11.2019 та вартості земельних ділянок, зазначеної у договорах купівлі продажу, та враховуючи суму сплаченого позивачкою при поданні позову судового збору, суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 1410 гривень, витрати на проведення судової експертизи в сумі 10182 гривні та в дохід держави 797 гривень 55 копійок судового збору.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, статтями 331, 368, 372, 376 ЦК України, статтями 60, 61, 70, 71 СК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва господарської будівлі та паркану по АДРЕСА_1 , згідно з переліком у додатку №2 до висновку судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №102 від 20.11.2019.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0883 та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0885, площею по 0,1000 га кожна, що призначені для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходяться по АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0883 та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0885, площею по 0,1000 га кожна, що призначені для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходяться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 1410 (одна тисяча чотириста десять) гривень, витрати на проведення судової експертизи в сумі 10182 (десять тисяч сто вісімдесят дві) гривні та в дохід держави 797 (сімсот дев`яносто сім) гривень 55 копійок судового збору.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання права власності на будівельні матеріали, використані для будівництва господарської будівлі та паркану по АДРЕСА_1 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне найменування, ім`я, місцезнаходження, місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ; відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Камінь-Каширська міська рада Волинської області, вулиця Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44501, ; третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», вулиця Івана Франка, 12, м. Луцьк, Волинська область, 43006, ; третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго», вулиця Яремчука Назарія, 4, м. Луцьк, Волинська область, 43023, .

Повне рішення суду складено 31 березня 2025 року.

Головуючий: Б.С. Гамула