Провадження № 2/582/236/24
Справа № 582/808/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2025 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Яковенко Н.М.,

за участю секретаря Ярмоленко А.І.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Недригайлів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Грицик Г.О., до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

До Недригайлівського районного суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Грицик Г.О. із позовною заявою про визнання права власності, у якій просив визнати право спільної власності на допоміжні приміщення в садибі АДРЕСА_1 : л.кухня, літ. «Б», прибудова сараю, літ. «б», сарай, літ. «В», сарай, літ. «Г», сарай, літ. «Д»,погріб, літ. «ПГ», ворота з хвірткою, літ. «№1», огорожа, літ. «№2» в розмірі 1/ 2 частки за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позов обґрунтований тим, що на території АДРЕСА_2 .

Власником квартири АДРЕСА_3 була позивач - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Власником квартири АДРЕСА_4 була відповідач - ОСОБА_2 на підставі рішення Недригайлівського районного суду Сумської області №582/106/13-ц від 08.04.2013.

Позивач звернулася до реєстру речових прав, та з`ясувала що відповідач ОСОБА_2 змінила статус квартири на садибу та зареєструвала за собою право власності на всі допоміжні приміщення на підставі довідки-характеристики об`єкту нерухомого майна, виданої 17.07.2021 №21-970.

Відповідно матеріалів інвентаризаційної справи квартирний будинок збудовано у 1957 році, право власності за Вільшанською сільрадою зареєстровано відповідно до рішення виконкому №118 від 21.06.1988, перша інвентаризація відбулася 20.05.1993. Крім того, що зазначені допоміжні будівлі збудовані та існують з 1957 року, вони зареєстровані у 1988 році.

Посилаючись на частину другу статті 331, статті 351, 357, 379, 380 ЦК України, позивач вважає, що оскільки позивач та відповідач є співвласниками квартир у двоквартирному житловому будинку, тому вказані в позові допоміжні приміщення є їх спільною власністю.

Тому реєстрація одноосібного права власності на зазначені допоміжні приміщення за відповідачем порушує право позивача на ці допоміжні приміщення.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву та письмові пояснення (а.с.98-101,164-167), в яких позов не визнала та пояснила, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням перебуває з дітьми закордоном, тому не може з`явитися в судове засідання. Проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що зазначені в ньому допоміжні приміщення були збудовані рідною бабою відповідача ОСОБА_3 , після смерті якої відповідач прийняла спадщину за заповітом. Ні позивач ОСОБА_1 , ні попередній власник будинку, яким на цей час володіє позивач не брали участі в спорудженні спірних будівель ні працею, ні коштами. Також, вказані особи ніколи не мали права на використання вказаних будівель, саме по тій причині, що такі будівлі були споруджені ОСОБА_3 та її чоловіком.

Помилковим є твердження позивача, що всі об`єкти нерухомості, які знаходяться поблизу будинку відповідача, є спільною власністю, оскільки реєстрація житла як квартири була здійснена помилково; по-друге, навіть зареєстроване за позивачем право власності на квартиру, не породжує у ОСОБА_1 майнових прав на будь-який об`єкт нерухомості, котрий розташований поблизу такої квартири. Спільною власністю мешканців багатоквартирного будинку можуть бути приміщення та споруди, котрі будувалися при спорудженні вказаного будинку, і які призначалися саме для задоволення потреб його мешканців. Якщо, хтось один із власників за власні кошти, особистими зусиллями збудував та в подальшому набув право власності на господарську споруду, то решта мешканців багатоквартирного будинку автоматично не набувають майнових прав на такий об`єкт.

Крім того, позивач ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на частину будинку раніше за відповідача, в 2018 році, тобто з моменту реєстрації речового права за позивачем і до звернення останньої до суду минуло понад 6 років, що є підставою для застосування строків позовної давності.

Ухвалою від 23.07.2024 відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою від 30.09.2024 витребувано інвентаризаційну справу будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 20.12.2024 закрито підготовче провадження в цій цивільній справі та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином. В своїх поясненнях просила розгляд справи проводити без її участі, так як вона перебуває за кордоном. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд з`ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, інвентаризаційну справу на будинок АДРЕСА_2 дійшов наступних висновків.

Судом з дослідженої в судовому засіданні інвентарної справи на жилий будинок АДРЕСА_2 встановлено, що первісно право власності на цей будинок було зареєстровано за Вільшанською сільською радою на підставі рішення Недригайлівської районної ради від 21.06.1988 (а.с.210).

Технічна інвентаризація будинку проводилася в 1993 році. На викопіюванні з плану будівельного кварталу - садибна ділянка АДРЕСА_2 міститься план будинку АДРЕСА_2 з усіма прибудовами та приміткою: прибудова а, сарай В, кухня Д, прибудова д збудовані квартиронаймачами (а.с.208).

На поетажному плані цього будинку можна побачити, що у кожної з квартир будинку є свій окремий вхід. Ці входи розташовані на протилежних частинах будинку. Кожна з квартир має також окремі ворота та огорожу. Спільними у цих квартир є лише стіна, яка їх розділяє (а.с.209).

На аркуші 21 інвентарної справи міститься документ визначення ідеальних часток відчужуваної частини будинку по АДРЕСА_2 , з вказанням літер по плану, найменуванням будівель та їх вартості від 26.12.2012, з якого встановлено, що частка квартири АДРЕСА_3 становить 22/100, частка квартири АДРЕСА_4 78/100. При цьому за кв. АДРЕСА_3 обліковуються: А-1 - житловий будинок, загальною площею 42,8 м2, а сіни, кр-ганок, ПГ погріб, Б- сарай, В-сарай, Г- вбиральня, №1,№2 -огорожа. За квартирою АДРЕСА_4 обліковується : А-1 житловий будинок, загальною площею 41,4 м2, прибудова, а2- сіни, кр - ганок, ПГ погріб, Д - кухня, Е - сарай, Ж - сарай, З - вбиральня, №1,№2 огорожа (а.с.211).

У матеріалах інвентарної справи також міститься копія свідоцтва про право власності на приватизовану квартиру АДРЕСА_5 на ім`я ОСОБА_5 (а.с.212).

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_6 квартиру під номером АДРЕСА_5 , що підтверджується копією свідоцтва (а.с.12).

З копії рішення Виконавчого комітету Вільшанської сільської ради №6/8 від 23.07.2020 вбачається, що громадянці ОСОБА_1 на підставі її звернення надано дозвіл на переведення квартири АДРЕСА_5 у категорію будинку садибного типу та присвоєно житловому будинку садибного типу, що розташований по АДРЕСА_6 (а.с.15).

З копії технічного паспорту від 31.12.2020 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що складовими частинами садиби є житловий будинок ; прибудова, погріб, ганок.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2021 встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; складові частини об`єкта нерухомого майна: прибудова, погріб, ганок; дата державної реєстрації 10.12.2018 (а.с.91).

Рішенням Недригайлівського районного суду від 28.08.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 допоміжних приміщень: л. кухня, літ. «Б», прибудова сараю літ. «б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», погріб літ. «ПГ», ворота з хвірткою літ. «№1», огорожа літ. «№2» в розмірі 1/2 частки, відмовлено (а.с.107-110). За результатами апеляційного перегляду вказаного рішення постановою Сумського апеляційного суду від 23.05.2024 апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, рішення Недригайлівського районного суду від 28.08.2023 залишено без змін (а.с.38-40).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , яка проживала в с. Вільшана Недригайлівського району Сумської області заповіла ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними спорудами та присадибною земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та все майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося взагалі на момент її смерті, що підтверджується копією заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області 25 липня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі № 120 (а.с.169).

Рішенням Недригайлівського районного суду від 08.04.2013, яке набрало законної сили 19.04.2013, та додатковим рішенням від 12.06.2013, яке набрало законної сили 25.062013, за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру в житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_7 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19-22).

Рішенням виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області № 7/8 від 23.07.2020 відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на переведення квартири АДРЕСА_8 , у категорію будинку садибного типу, та присвоєно адресу: АДРЕСА_7 (а.с.172).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2021 № 267229612 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власником нерухомого майна: житлового будинку, літера за планом А-1, загальна площа (кв.м.): 58.8, житлова площа (кв.м.): 33.1, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , а також прибудови а, прибудови а1, ганку кр, л.кухні Б, прибудови б, сараю В, сараю Г, сараю Д, погріба ПГ, ворот з хвірткою № 1, огорожі № 2 (а.с.13-14,168).

Рішенням Недригайлівського районного суду від 12.01.2022 позов ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Роменського району Сумської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення задоволено; визнано незаконним та скасовано рішення Вільшанської сільської ради Недригайлівського району Сумської області від 19.08.2014 за №42/3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_5 » в частині надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0902 га (а.с.24-29).

З змісту цього рішення вбачається, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вільшанської сільської Ради народних депутатів № 70 від 30.08.1993 та додатку до нього, земельну ділянку загальною площею 0,18 га, з яких 0,02 га присадибна ділянка за адресою АДРЕСА_9 , було передано у приватну власність ОСОБА_5 , яку у подальшому успадкувала позивач ОСОБА_1 .

Також рішенням виконавчого комітету Вільшанської сільської Ради народних депутатів № 95 від 18.11.1993 та додатку до нього, земельну ділянку за адресою АДРЕСА_9 , загальною площею 0,25 га, з яких 0.05 га присадибна ділянка, було передано у приватну власність ОСОБА_3 , яку у подальшому успадкувала відповідач ОСОБА_2 .

Ці обставини встановлені судовим рішенням щодо позивача та відповідача, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі N 567/3/22 (провадження N 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі N 753/8671/21 (провадження N 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі N 582/18/21 (провадження N 61-20968 сво 21)).

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів ( ст. 328 ЦК України).

Право власності на нову річ, яка створена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації ( ст. 331 ЦК України).

Відповідно до ст. 335 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Квартирою, як об`єктом права власності відповідно до ст. 382 ЦК України, є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 369 ЦК України).

ЦК України не визначає поняття багатоквартирного будинку. Воно визначене в с. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку"( далі Закон).

Зокрема відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону багатоквартирним будинком є житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. Допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Як вбачається з досліджених судом доказів, позивач та відповідач були власниками квартир у двоквартирному будинку по АДРЕСА_2 , який розташований в с. Вільшана. Кожна із сторін набули право власності на ці квартири в порядку спадкування.

Крім того, судом також встановлено, що попереднім власника квартир цього будинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були передані у приватну власність земельні ділянки, які відповідно були успадковані сторонами в справі.

Судом також встановлено, що ці квартири мали кожна окремий вхід, окремі земельні ділянки, в тому числі і присадибні. На цих ділянках розташовані певні будівлі та споруди, які збудовані попередніми власниками кожної з квартир, про що є відмітка в інвентарній справі.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що спірні будівлі збудовані її бабою за життя останньої.

Приміщень, які б перебували у загальному користуванні співвласників квартир, а також будівель та споруд, які б призначалися для задоволення потреб усіх співвласників цього будинку відповідно до змісту ст. 382 ЦК України, ст. 1 Закону судом не встановлено, а позивачем ці обставини не доведено.

Позивачем також не доведено, що об`єкти нерухомого майна, про визнання права власності на 1/ 2 частку яких вона просить, були збудовані нею чи її родичами, після смерті яких вона успадкувала майно, чи були збудовані Вільшанською сільською радою як попереднім власником майна, чи в подальшому співвласниками для спільного використання.

Таким чином, фактично будинок АДРЕСА_2 був будинком садибного типу.

В подальшому, на підставі рішення Вільшанської сільської ради кожному з власників надано дозвіл на переведення квартир по АДРЕСА_2 , у категорію будинку садибного типу, та присвоєно відповідні адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_7 .

Тобто, з 23.07.2020 за адресою АДРЕСА_2 також юридично перестав існувати такий об`єкт, як багатоквартирний будинок.

Вказані рішення не скасовані. Кожен з власників будинку садибного типу зареєстрував на підставі цього рішення за собою право власності на житловий будинок, будівлі і споруди, про що свідчать інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, суд вважає, що позивач не довела, що набула право власності на 1/ 2 частину будівель і споруд, які перебувають у власності відповідача ОСОБА_2 та входять у склад її домоволодіння (садиби), а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню та покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11 квітня 2025 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Н. М. Яковенко