Справа № 713/77/25
Провадження №2/713/167/25
РІШЕННЯ

іменем України

10.04.2025 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип`юка І.В., з участю секретарки судових засідань Паучек Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

УСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Кей-Колект» Вишневська О.І. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У позові вказувала, що 22.05.2006 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №11005445, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США з обов`язком повернути кредит до 20.05.2006 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

У забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором було прийнято поруку ОСОБА_2 .

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору та виникненням заборгованості АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості.

28.04.2007 року Вижницьким районним судом ухвалено заочне рішення по справі №2-227/07, яким задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору від 22.05.2006 року в розмірі 114083,01 гривень.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1 за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кей-Колект» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за споживчим кредитним договором №11005445 від 26.07.2006 року, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулася заміна кредитора.

27.11.2015 року ухвалою Вижницького районного суду по справі №713/1148/15-ц замінено сторону (стягувача) ПАТ «УкрСиббанк» по справі №2-227/2007 на правонаступника ТОВ «Кей-Колект».

На сьогоднішній день відповідачами рішення суду в повній мірі не виконано.

Тому вважає, що загальна сума 3% річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «Кей-Колект» внаслідок прострочення відповідачами сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та рішенню Вижницького районного суду по справі №2-227/2007 за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року становить 72096,43 грн, з яких: 3% річних - 16774,89 грн, інфляційні втрати - 55321,54 гривень.

Посилаючись на ст.625 ЦК України просила стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість у сумі 72096,43 грн, з яких: сума 3% річних у розмірі 16774,89 грн, сума нарахованих інфляційних втрат у розмірі 55321,54 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, повідомлена про місце, день та годину слухання справи належним чином. До початку судового засідання представник ОСОБА_3 надіслала через систему «Електронний суд» заяву, просила справу розглядати за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує повністю.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомили.

18.03.2025 року, з пропуском встановленого судом строку, надали відзив на позов, належних доказів надіслання якого позивачу не надали.

У відзиві на позов зазначили, що позовні вимоги заперечують у повному обсязі. Відповідно до ухвали Вижницького районного суду від 20.12.2017 року по справі №713/340/17 позивачу відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання по основному боргу. Таким чином, у позивача немає підстав пред`являти вимоги по основному боргу, що у свою чергу позбавляє права позивача на пред`явлення вимог щодо застосування положень ст.625 ЦК України по основному боргу, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене просять застосувати позовну давність.

Позивач зазначає, що застосування ст.625 ЦК України можливе у межах трирічної позовної давності, але разом з тим у розрахунку сум зазначає період, за який вони розраховуються з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, що становить 4 роки 8 місяців 24 дні.

Враховуючи конструкцію п.15, п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України вважають, що у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19 та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину (з 12.03.2020 року по 30.07.2023 року) немає підстав для застосування ст.625 ЦК України, адже законодавець виключив відповідальність за прострочення грошового зобов`язання на час дії карантину.

Просили у задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ТОВ «Кей-Колект» підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

На підтвердження позовних вимог представником позивача надано такі докази:

копію договору про надання споживчого кредиту №11005445, укладеного 22.05.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000,00 доларів США на строк до 20.05.2016 року, що було еквівалентно 101000,00 грн за курсом НБУ, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13% річних;

копію договору поруки №12525, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , за умовами якого поручитель зобов`язалася перед банком відповідати за виконання позичальником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором №11005445 від 22.05.2006 року;

копію ухвали Вижницького районного суду від 27.11.2015 року по справі №713/1148/15-ц (провадження №6/713/11/15), якою задоволено частково заяву ТОВ «Кей-Колект», про заміну кредитора його правонаступником, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа для виконання по цивільній справі Вижницького районного суду Чернівецької області №2-227/2007 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Замінено сторону (стягувача) Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» по справі №2-227/2007 на її правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» у цивільній справі Вижницького районного суду Чернівецької області №2-227/2007 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Видано ТОВ «Кей-Колект» дублікати виконавчих листів на підставі рішення Вижницького районного суду Чернівецької області по цивільній справі №2-227/2007 р. за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В решті вимог відмовлено, оскільки представником у заяві не наведено та матеріали справи не містять достатніх доказів, які б об`єктивно свідчили про поважність причин пропуску банком строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Даною ухвалою встановлено, що 28.04.2007 року Вижницьким районним судом Чернівецької області винесено заочне рішення по цивільній справі №2-227/07, яким задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішено в частині позовних вимог по кредитному договору та застави майна №11005445 і договору поруки за №12525 від 22 травня 2006 року. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору та застави майна №11005445 і договору поруки за №12525 від 22 травня 2006 року в розмірі 114083,01 гривень.

19.06.2007 року судом видано виконавчі листи, які 19.06.2007 року за вих. №4911/2-227/07 надіслані АКІБ «УкрСиббанк»;

копію ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 26.08.2016 року, якою апеляційну скаргу ТзОВ «Кей-Колект» відхилено, ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.11.2015 року залишено без змін;

довідку ТОВ «Кей-Колект» №05/12/2024/732621/1 від 05.12.2024 року, згідно якої на момент виготовлення даної довідки ОСОБА_1 ігнорує вимоги чинного законодавства та не виконує рішення Вижницького районного суду від 22.05.2015 року по справі №713/1148/15-ц більше восьми років, заборгованість у розмірі 114083,01 грн не погашена;

довідку-розрахунок залишку заборгованості боржника ОСОБА_1 за договором №0 від 22.05.2006 року у валюті договору станом на 17.12.2024 року;

розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року, згідно якого за період прострочення сплати боргу у розмірі 114083,01 грн нараховано 3% річних у розмірі 16774,89 грн, інфляційні втрати у розмірі 55321,54 грн, а всього 72086,43 гривень.

На підтвердження заперечень проти позову відповідачі надали до відзиву на позов:

копію ухвали Вижницького районного суду від 20.12.2027 року по справі №713/340/17 провадження №4-с/713/16/17, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Вижницького РВ ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Гайсана О.В., заінтересована особа ТзОВ «Кей-Колект».

Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Вижницького РВ ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Гайсана О.В. від 19.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП 54918708.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 3% річних та інфляційних втрат Суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 04.06.2019 року у справі №916/190/18.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі №908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі №918/117/18, від 30.01.2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18 про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З наданих сторонами та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що:

у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує грошове зобов`язання перед новим кредитором - ТОВ «Кей-Колект» у розмірі 114083,01 грн, яке виникло на підставі рішення суду від 28.04.2007 року у справі №2-227/07 і доказів виконання якого відповідачі не надали.

Тому суд вважає, що відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України ТОВ «Кей-Колект» має право на стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку 3% річних у розмірі 16 774,89 грн та інфляційних втрат у розмірі 55 321,54 грн за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, нарахованих на стягнуту рішенням суду суму у гривні.

Доводи відповідачів про те, що ТОВ «Кей-Колект» пропущено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання суд визнає не спроможними і до уваги не приймає, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідачами заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст.256, ч.1 ст.260, ч.3 ст.267 ЦК України).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Порядок відліку позовної давності наведено в ст.261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц.

З 12.03.2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30.06.2023 року (п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020 року).

Водночас суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.4 ст.14 ЦК України).

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16.06.2020 року №691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за ст.625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом №540-ІХ (02.04.2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону №540-ІХ викладені в п.100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 року у справі №910/18489/20, а також в постановах Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №679/1136/21, від 16.11.2023 року у справі №487/1342/21 та від 20.04.2023 року у справі №728/1765/21.

Судом установлено, що рішення Вижницького районного суду від 28.04.2007 року у справі №2-227/07 солідарними боржниками не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення 3% річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Однак з урахуванням заявленої позовної давності стягнення сум за ст.625 ЦК України підлягає обмеженню строком давності, який підлягає обрахуванню з урахуванням Закону №540-ІХ.

Отже, на момент набрання чинності Законом №540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02.04.2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом №540-ІХ позовної давності.

Згідно із ЗУ від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17.03.2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Закон №2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за ст.625 ЦК України з 24.02.2022 року, однак не змінив положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону №540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих до 24.02.2022 року, на період дії карантину.

Карантин на території України скасований з 30.06.2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651, тому позивач, звернувшись до суду 12.01.2025 року, в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону №540-ІХ.

Ідентична позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2024 року у справі №206/2984/23.

З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект», про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору суд враховує, що згідно платіжної інструкції №14 від 06.01.2025 року, позивачем при зверненні з даним позовом до суду через систему «Електронний суд» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Оскільки позов задоволено повністю, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

На підставі ст.ст.2, 15, 256, 257, 260, 261, 267, 509, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1050, п.12, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 354 ЦПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 3% річних від простроченої суми боргу за період з 02.04.2017 року до 23.02.2022 року в розмірі 16774,89 грн (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні 89 коп.), сума інфляційних втрат за вказаний період у розмірі 55321,54 грн (п`ятдесят п`ять тисяч триста двадцять одна гривня 54 коп.) та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», юридична адреса: вул. Менделєєва, 12, офіс 94/1, м. Київ, .

Відповідач ОСОБА_1 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Іван ПИЛИП`ЮК