Справа № 635/2696/21
Провадження № 2/635/2037/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Даниленко Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Загайко Г.Я.,

представника позивача - адвоката Іванової Н.О.,

представника відповідача адвоката Шутальової М.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частці у спільному майні,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 (далі- ОСОБА_2 ) звернулася до суду з позовом, в якому просить припинити право власності ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ) на: 1/16 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/16 частину земельної ділянки, площею - 0,1044 га, кадастровий номер : :00:006:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/16 частину земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер: :00:006:0041, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виплати ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі 20060,00 (двадцять тисяч шістдесят) гривень. Визнати за ОСОБА_2 право власності на: 1/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/16 частин земельної ділянки, площею 0,1044 га, кадастровий номер: :00:006:0050, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; 1/16 частин земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер: :00:006:0041, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу на праві власності належить: 15/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 15/16 частин земельної ділянки, площею 0.1044 га, кадастровий номер: :00:006:0050, що розташована за адресою АДРЕСА_1 ; 15/16 частин земельної ділянки, площею - 0,25 га, кадастровий номер :00:006:0041, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу на праві власності належить: 1/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/16 частин земельної ділянки, площею 0,1044 га кадастровий номер: :00:006:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/16 частин земельної ділянки, площею - 0,2500 га, кадастровий номер: :00:006:0041, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частка відповідача у праві власності на житловий будинок та земельні ділянки є незначною та не може бути виділена в натурі. Загальна площа спірного житлового будинку складає 50.90 кв.м із житловою площею 32,1 кв.м. Частка відповідача по загальній площі складає 3,18 кв.м по житловій - 2,01 кв.м. Державні будівельні норми (ДБН В.2.2-15:2019) в розділі Квартири. Рівень їх комфорту і параметри, п.5.19, встановлюють такі вимоги: площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 14 кв.м, в інших квартирах - не менше 16 кв.м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 8 кв.м на дві особи - 10 кв.м. Мінімальна площа кухні 8 кв.м, в однокімнатній квартирі допускається зменшувати площу кухні до 5 кв.м. У зв`язку з наведеним, розподілити ідеальні частки сторін із облаштуванням окремої ізольованої квартири, що відповідало б вимогам будівельних норм та правил, не надається можливим, оскільки частка житлового будинку, що належить відповідачу, є значно меншою ніж мінімальна площа квартири, встановлена вимогами ДБН. Земельна ділянка з кадастровим номером :00:006:0041 площею - 0.2500 га має цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Тобто користування даною земельною ділянкою невідривно пов`язане з правом власності на житловий будинок. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення прав на земельну ділянку перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. Таким чином, у разі припинення права власності відповідача на 1/16 частку у праві власності на житловий будинок, має бути припинене право власності відповідача і на 1/16 частку у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:006:0041. Що стосується земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0050, площею 0,1044 та, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, то 1/16 частина вказаної земельної ділянки складає 0,006525 га - 0.625 сотки. Очевидним є факт, що використання такої маленької за розміром земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є недоцільним. Окрім цього, відповідач за станом здоров`я є інвалідом з дитинства. Наведене свідчить про складнощі, які можуть виникати при використанні земельної ділянки за її цільовим призначенням. Спільне користування як житловим будинком, так і земельними ділянками, неможливе. Позивач з відповідачем не проживають спільно, не ведуть спільне господарство, мають окремі родини. Позивач із відповідачем мають тривалі неприязні відносини. Сторони мають у спільній власності декілька об`єктів нерухомості. Переговори щодо розподілу вказаного майна позасудовим шляхом закінчилися відмовою відповідача. У зв`язку із чим позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.02.2022 підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, викликано в судове засідання для допиту свідків.

Відповідно до розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення зміни до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» справу передану за підсудністю відповідно акту приймання-передачі справ та речових доказів від 01.04.2022 до Полтавського районного суду Полтавської області.

Згідно супровідного листа керівника апаратуру Полтавського районного суду Полтавської області Радченко О. від 21.08.2023 справу повернуто до Харківського районного суду Харківської області.

01.09.2023 справу передано судді Даниленко Т.П. для продовження її розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач та її представник заперечували проти заявлених позовних вимог, просили відмовити у повному обсязі.

Відповідачем був наданий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач є інвалідом дитинства, таким чином має право на обов`язкову частину в спадщині, 1/16 є обов`язковою частиною. Відповідач жила в спірному будинку, більше того, протягом п`яти років доглядала дідуся ОСОБА_4 , який хворів на важке невиліковне захворювання, внаслідок чого підірвала хребет, від чого страждає і зараз. Натомість позивач всіляко ухилялась від догляду за дідусем, хоча мала всі можливості розділити з відповідачем роботу із догляду за близькою людиною. Таким чином, для відповідача це не просто будинок, а місце проживання близьких людей, які померли, оселя, де відповідач проживала тривалий час, що можуть підтвердити свідки. На теперішній час позивач не використовує будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якості будинка для постійного проживання та зареєстрована в ньому. Тому твердження про неможливість спільного перебування є надуманими. Як позивач, так і відповідач можуть користуватися своїми частками в різний час, в різні дні, домовившись про це заздалегідь, чого позивач ніколи не робить. Крім того, для відповідача, має значення маленька ділянка землі, яку вона може обробити та отримувати врожай необхідних продуктів. Це важлива матеріальна підтримка для людини, яка не може працювати. Отже, твердження позивача про те, що припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача - співвласника, є суб`єктивним, скерованим на порушення її законних інтересів та прав.

Позивачем надано відповідь на відзив, згідно якого вбачається, що ОСОБА_4 , дідусь позивача та відповідача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більш ніж 8 років тому. ОСОБА_4 не потребував постійного стороннього догляду і відповідач протягом останніх п`яти років життя дідуся не проживала постійно у спірному будинку. Відповідач вказує, що внаслідок догляду за дідусем підірвала хребет. В цей же час, відповідач не надає доказів для підтвердження даної обставини. Виходячи ж зі змісту наданої відповідачем копії довідки до акту огляду МСЕК, відповідач є інвалідом з дитинства, а група інвалідності встановлена з 15.03.2007, тобто за 6 років до смерті дідуся. Відповідач посилається на те, що хоче обробляти свою частину земельної ділянки з метою отримання врожаю, проте, одночасно відповідач вказує, що має слабке здоров`я та надає копію довідки до акту огляду МСЕК, відповідно до якого відповідачу заборонені тяжка фізична праця та тривале перебування «на ногах». Виходячи з конкретних обставин справи можна зробити висновок про те, що припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть їй істотної шкоди. З доводів відповідача незрозуміло в чому саме полягає істотне порушення її прав. Відповідач не заперечує того факту, що має житло. Окрім цього, припинення права відповідача на частку у спільному майні не буде безоплатним. Позивач внесла на депозитний рахунок суду 20060,00 грн - ринкову вартість частки відповідача у спірному майні. Дані кошти дозволять відповідачці придбати земельну ділянку, про що свідчать результати пошуку пропозицій продажу земельних ділянок на сайті olx.ua.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були заявлені стороною відповідача, які є сусідами ОСОБА_3 та пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними сестрами. ОСОБА_3 доглядала дідуся, оскільки він хворів. Після смерті дідуся ОСОБА_3 регулярно приїздила до спірного будинку та обробляла земельну ділянку. ОСОБА_2 там бачили один раз за весь час.

Також в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , заявлені позивачем, які пояснили, що ОСОБА_3 проживає разом із чоловіком більше 20 років, користувалась земельною ділянкою в с.Рогань, обробляла її, вирощувала овочі та фрукти. Останній раз бачили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2017 році. З моменту подачі позову до суду стосунки у них погіршилися, вони припинили користуватися домом та земельною ділянкою.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши надані сторонами докази, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітами від 15.12.2017, 24.05.2019, а також інформації з Державного реєстру речових праві на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві власності належить: 15/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 15/16 частин земельної ділянки, площею - 0,1044 га, кадастровий номер: :00:006:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 15/16 частин земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер: :00:006:0041, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 на праві приватної власності належить: 1/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/16 частин земельної ділянки, площею - 0,1044 га, кадастровий номер: :00:006:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/16 частин земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер: :00:006:0041, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що спірний житловий будинок та земельні ділянки перебувають у спільній частковій власності позивача та відповідача. Позивачкою оцінено свою частку, а саме 15/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 15/16 частин земельної ділянки, площею - 0,1044 га, кадастровий номер: :00:006:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 15/16 частин земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер: :00:006:0041, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у спільному майні у розмірі 321 000 грн на підставі звіту про оцінку майна 3, зробленого оцінювачем ТОВ «ОЦІНКА24» від 24.01.2021, ринкова вартість 1/16 частини становить 20 060 грн.

Станом на час розгляду справи відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , є інвалідом 3 групи з дитинства безстроково, що підтверджується відповідною довідкою до акту огляду МСЕК серії ХАР-06 № 014597.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника, визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

За ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз чинного законодавства дає змогу дійти висновку, що законодавство захищає право власності осіб на їх майно в тому числі і право власності особи на частку у спільному майні від будь-яких посягань на нього та встановлює принцип недоторканності такого майна. Стаття 365 ЦК України передбачає випадки припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Однак підстави такого припинення є чітко визначені у вказаній статті, мають суворо враховуватись судом при розгляді такої категорії справ, а їх перелік розширенню не підлягає.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 (провадження №14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження №61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17 (провадження №61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Таким чином, у справі для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3ч.1ст.365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Так, позивач зазначає, що частка відповідача у праві власності на житловий будинок та земельні ділянки є незначною та не може бути виділена в натурі. Припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї.

Проте відповідач категорично заперечує проти заявлених позивачем вимог, стверджуючи, що припинення права власності на спірну частку завдасть її інтересам істотної шкоди, оскільки вона буде позбавлена можливості обробити належний їй шматочок землі та отримати врожай необхідних продуктів. Це важлива матеріальна підтримка для неї як людини, яка має інвалідність та не може працювати. Крім того, в умовах воєнного стану та активних бойових дій в м. Харків, постійних обстрілах міста, наявність у власності невеличкої частки будинку може стати їй внагоді.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Виходячи з положень ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В матеріалах справи наявні докази, що підтверджують як площу спірного житлового будинку та земельних ділянок, так і право власності за кожним із його співвласників.

Позивач стверджує про неможливість спільного з відповідачем володіння і користування майном та що припинення права відповідача на частку спірного майна не завдасть їй істотної шкоди, оскільки загальна площа спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , складає 50,90 кв.м., частка відповідача по загальній площі складає 3,18 кв.м, по житловій 2,01 кв.м., а тому розподілити ідеальні частки сторін не виявляється можливим. Користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:006:0041 площею - 0.2500 га невідривно пов`язане з правом власності на житловий будинок. Крім того, позивач вважає, що використання відповідачем 1/16 частини земельної ділянки, яка складає 0,006525 га - 0.625 сотки з кадастровим номером :00:006:0050, площею 0,1044 та, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, є недоцільним, оскільки відповідач є інвалідом дитинства за станом здоров`я та можуть виникнути складнощі при використанні вказаної земельної ділянки нею за цільовим призначенням.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що позивач мала підтвердити належними та допустимими доказами обставини, якими вона обґрунтовує позов щодо неможливості спільного володіння і користування майном з відповідачем, проте такі докази на переконання суду відсутні.

Позивач не довела, що існують обставини, які перешкоджають чи значною мірою ускладнюють її спільне володіння і користування з відповідачем спірним майном.

Доказів перешкоджання відповідачем позивачу користуватись своєю часткою у спільному майні суду також не надано.

Підтверджені в суді обставини щодо тривалого непроживання відповідача у спірному будинку, суд оцінює з урахуванням усіх обставин справи та вважає що зазначені обставини не вказують на неможливість для сторін спільно володіти і користуватися цим майном.

Крім того, суду не надано належних доказів неможливості виділення в натурі часток спірного майна.

Посилання позивача, що відповідач не несе будь-яких витрат на утримання майна не є підставою для припинення її права власності у спірному майні.

Враховуючи викладене суд вважає, що питання відшкодування витрат на утримання спільного майна може бути вирішено у спосіб, передбачений ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що надані докази не підтверджують наявність підстав, визначених в п.3 ч.1ст.365 ЦК України.

Суд вважає твердження позивача про те, що припинення права відповідача на частку спірного майна не завдасть їй істотної шкоди, оскільки вона у спірному будинку не проживає та не утримує його, безпідставними та необґрунтованими.

Посилання позивача на те, що у відповідача є інше житло не свідчить про можливість позбавлення особи права власності на частку в іншому нерухомому майні.

Суд бере до уваги факт наявності у власності позивача квартири, що не заперечувалось сторонами, та враховує, що відповідач є інвалідом і має обов`язкову частку у спадщині.

Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до абз. 3,4 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Позивачем проведено оцінку реальної вартості спірного майна станом на 2021 рік, однак визначена позивачем вартість 1/16 будинку за земельних ділянок заперечується відповідачем, оскільки визначена ринкова вартість частки в розмірі 20 060 грн, яка і внесена позивачем на депозитний рахунок, не надасть можливості відповідачу придбати аналогічне майно.

Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Дослідивши надані суду письмові докази в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд констатує, що під час судового розгляду не встановлено та не доведено позивачем умов, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України, за наявності яких можливе примусове припинення у відповідача - співвласника права на частку у спільній власності.

Посилання позивача на те, що розміри частки відповідача є незначною, не може слугувати достатньою підставою для припинення права власності відповідача на зазначену частку, оскільки у разі задоволення позову буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Позивач, на яку відповідно до положень ч.1ст.81 ЦПК України покладений обов`язок довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, не довела наявність умов, передбачених ч.1ст. 365 ЦПК України, зокрема не довела відсутність істотної шкоди інтересам відповідача за умови припинення її права на частки у спільному, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають

Як вбачається судом із матеріалів справи, позивач, на виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України внесла на депозитний рахунок суду вартість частки майна відповідача.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, вказана сума підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, на позивача.

Керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 317, 319, 321, 346, 356, 358, 365ЦК України, ст. ст.2,4,7,9,10,76-81,137,141,258,259,263-265,268,273,352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частки у спільному майні - відмовити повністю.

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 01.08.1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , сплачену суму в розмірі 20 060 грн, як компенсацію за 1/16 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/16 частин земельної ділянки, площею - 0,1044 га, кадастровий номер : :00:006:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/16 частин земельної ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер: :00:006:0041, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , перераховану на депозитний рахунок Харківського районного суду Харківської області згідно квитанції № 1 від 05.04.2021 на рахунок UA0006674, МФО: 820172, отримувач: ТУ ДСА України в Харківській області, код отримувача 26281249.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_3 ;

представник позивача: адвокат Іванова Наталя Олександрівна, м. Харків, вул. Лебединська, 3, оф.2

відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ;

представник відповідача: адвокат Шутальова Марія Семенівна, Адреса: 62473, Харківська обл., Харківський р-н., м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, буд. 6.

Суддя Т.П.Даниленко