ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

09 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 646/14535/24

провадження № 22-ц/818/2114/25

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за позовом ОСОБА_1 до Основ`янсько Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 про визнання електронних торгів з реалізації майна недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Акціонерне товариство «Сенс Банк», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року, у складі судді Глоби М.М., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Основ`янсько Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 про визнання електронних торгів з реалізації майна недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

15 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову відносно належної йому квартири порушує його права як добросовісного покупця. Заявником не надано доказів співрозмірності вжитого заходу забезпечення позову судом.

Звертає увагу на те, що вжиті заходи забезпечення позову жодним чином не захищають права позивача, оскільки останній в цій квартирі не проживав та не проживає.

В оскаржуваній ухвалі не наведено обгрунтувань існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того зазначає, що оскільки позивач не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування), суд зобов?язаний був застосувати зустрічне забезпечення. Також у позивача не має майна, що знаходить на території України, в розмірі достатньому для відшкодування йому можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову спрямовані на охорону його матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, а саме розпорядження останнім спірною квартирою. Невжиття цих заходів може істотно ускладнити ч унеможливити виконання можливого рішення суду.

Звертає увагу на те, що відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про зустрічне забезпечення, в якій останній зазначає про факт укладання 25 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 попереднього договору купівлі-продажу спірної квартири, що у свою чергу доводить факт вчинення останнім дій спрямовані на відчуження спірного майна.

Звертає увагу на те, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки цим заходом обмежується лише можливість розпорядження спірним майном.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ухвала суду оскаржується лише в частині задоволених вимог, тому в іншій частині ухвала суду не переглядається.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вживаючи заходи забезпечення позову, шляхом заборони відчуження спірної кватири суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник майновий спір з приводу нерухомого майна (спірної квартири), вжиття вказаних заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заявником не надано доказів необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду вихочи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Матеріали справи свідчать, що у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Основ`янсько Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 про визнання електронних торгів з реалізації майна недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просив суд визнати недійсними електронні торги з реалізації майна, а саме квартири, яка розташована у АДРЕСА_2 , лот 557996, які були проведені 05.09.2024 року та витребувати вищевказану квартиру з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1

15 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява обгрунтована тим, що йому на підставі договору-купівлі продажу, на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

16 серпня 2024 року вказану квартиру АДРЕСА_1 було передано на реалізацію до Державного підприємства "СЕТАМ" за ціною 779200грн., відповідно до звіту № 428 від 28 травня 2024 року, виданого Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи». Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 05 червня 2024 року №619597 виданого Держаним підприємством "СЕТАМ", переможцем електронних торгів було визначено Гоч В.В. 11 вересня 2024 року державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги, копію якого, було надіслано стягувачу, боржнику та Державному підприємству "Сетам". Про вказані вище обставини він дізнався лише 12 вересня 2024 року, після отримання від Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції акту про проведенні торги від 11 вересня 2024 року. Вважає, що відповідачами при проведенні торгів були допущені істотні і грубі порушення законодавства, а електронні торги відбулися з численними порушеннями норм чинного законодавства, що вплинуло на результати торгів та порушило його законні права та інтереси. З метою належного розгляду справи, недопущення порушення його прав на період розгляду справи, та для можливості належного виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

Як вбачається із Витягу з державного реєстру речових прав станом 12 вересня 2024 року відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12 вересня 2024 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., належить квартира АДРЕСА_1 .

Факт належності вказаного нерухомого майна ОСОБА_2 останнім не заперечується.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №910/9498/19, від 17 вересня 2020 року у справі №910/72/20, від 15 січня 2021 року у справі №914/1939/20, від 16 лютого 2021 року у справі №910/16866/20, від 15 квітня 2021 року у справі №910/16370/20, від 24 червня 2022 року у справі №904/3783/21, від 26 вересня 2022 року у справі №911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження зазначеного у заяві про забезпечення позову нерухомого майна, власником якого є відповідач ОСОБА_2 , є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки відповідач ОСОБА_2 в будь-який момент має можливість відчужити майно, яке знаходиться у його власності, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалено на користь позивача.

Такі заходи мають на меті, зокрема, запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що можливість відповідача ОСОБА_2 в будь-який момент відчужити спірну квартиру, яка перебуває у його власності, є беззаперечною. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про витребування спірної квартири, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з перебуванням у власності боржника цієї квартири.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 лютого 2022 року в справі № 367/3628/21 (провадження № 61-14886св21).

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що вжиті заходи забезпечення позову жодним чином не захищають права позивача, оскільки останній в цій квартирі не проживав та не проживає колегією суддів не приймаються.

Відсутність реєстрації позивача у спірній квартирі не впливає на висновки суду щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_2 про необхідність застосування зустрічного забезпечення, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України свідчить про те, що для його застосування необхідно встановити сукупність таких обставин:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України;

2) позивач або взагалі не має на території України майна або розмір (вартість) його майна на території України недостатній для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто, на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 295/940/20, від 01 квітня 2020 року у справі № 318/854/18.

У відповідності до ч. 6, 7 та 8 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.

Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 487/5726/19, від 30 червня 2021 року у справі № 752/2342/19, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/34352/21, від 02 березня 2023 року у справі № 643/14180/21.

Тлумачення ст. 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (ч. 1 ст. 154 ЦПК України); обов`язком суду (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, 2, п. 1 ч. 3, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».

Отже, відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина