Справа № 752/5951/25
Провадження № 2/752/4935/25
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Діхтяренко Ольги Миколаївни про перехід до розгляду цивільної справи із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та про надання сторонам строку для примирення по справі №752/5951/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 13 березня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

03 квітня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Діхтяренко О.М., в якій вона просить здійснити перехід розгляду цивільної справи із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також просить надати сторонам строк на примирення шість місяців.

Клопотання обґрунтовує тим, що в позовній заяві, адвокат Манорик Г.Г. зазначає, що позивач та відповідач як сім`я не проживають з лютого 2024 року, належної сім`ї за роки спільного проживання у них не склалося, спільного господарства не ведуть. Крім того, в позові звернуто увагу, що чоловік наголошував позивачці, що не бажає перебувати з нею в шлюбних відносинах. Причиною розірвання шлюбу стала безпідставна недовіра, постійні сварки, психологічні погрози зі сторони чоловіка. Однак, в позовній заяві наведені неправдиві дані, а саме те, що позивач та відповідач не проживають разом та не ведуть спільного господарства, оскільки до 24 лютого 2022 року сторони проживали в м. Києві, потім виїхали до Італійської Республіки, де проживають разом сім`єю в м. Мілан до цього часу. Позивач та Відповідач є гарною та зразковою сім`єю. Відповідач ОСОБА_3 утримує дружину та дітей, оплачує оренду квартири. Сторони мають спільний побут та спільно виховують дітей. Відповідно до Договору оренди житлового приміщення від 28.07.2022 року ОСОБА_3 орендує в м. Мілан квартиру по АДРЕСА_1 з 15 серпня 2022 року до 14 серпня 2026 року, де проживає разом з дружиною ОСОБА_4 та синами - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Посилання в позові, що чоловік наголошував позивачці про небажання перебувати з нею в шлюбних відносинах, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_3 не бажає розривати шлюб та хоче зберегти сім`ю. Додоводи позивачки, що причиною розірвання шлюбу стала безпідставна недовіра, постійні сварки, психологічні погрози зі сторони чоловіка, є нею надуманими та не підтверджені жодними доказами. Як вбачається з матеріалів справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки доводи позивача протирічать реальним фактичним даним і потребують пояснень сторін. Крім того, ОСОБА_3 не бажає розривати шлюб та хоче зберегти сім`ю, тому просить суд дати срок на примирення.

Суд, ознайомившись із поданим клопотанням, матеріалами справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України.

Призначаючи справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження суд виходив з того, що відповідно до положень ст.274 ЦПК України дана справа не належить до категорій справ, які розглядаються виключно за правилами загального провадження та є малозначною з огляду на ціну позову.

Згідно з ч.ч.5,7 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч.6 ст.279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд звертає увагу, що заявлене представником відповідача клопотання не обґрунтоване та не містить належних підстав, тобто, у ньому не вказано які саме обставини (зокрема, складність справи, її значення для сторін, обсяг та характер доказів тощо) зумовлюють необхідність проведення судового засідання та що об`єктивно перешкоджає розглянути цю справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одне лиш посилання на необхідність проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін в зв`язку з необхідністю надання строку на примирення, та те що доводи позивача протирічать реальним фактичним даним і потребують пояснень сторін, не може бути підставою для задоволення відповідного клопотання.

Суд наголошує, що спрощене провадження як з викликом, так і без виклику сторін, спрямоване на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження без виклику сторін не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги.

Так, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно з частинами 1-3 статті 83 ЦПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом указаних приписів закону відповідач має право реалізувати всі свої процесуальні права та добросовісно виконати свої обов`язки, передбачені законом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, виклавши свою правову позицію, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у поданих заявах.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що власну позицію щодо позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву.

Окрім того, суд враховує, що сам представник відповідача у своїй іншій заяві про передачу справи до Верховного Суду для визначення підсудності стверджує, що сторони наразі проживають у м. Мілан, що додатково свідчить про відсутність підстав для призначення судового розгляду з викликом сторін.

Отже, враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, відтак клопотання представника відповідача адвоката Діхтяренко О.М. про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін слід залишити без задоволення.

Щодо заяви представника відповідача в частині надання сторонам терміну на примирення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - передбачене ч. 1 ст.111СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадках відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї із сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та наданням сторонам строку на примирення.

Суд враховує думку іншої сторони, а саме позивача, викладену у позовній заяві, яка вказувала, що проти надання терміну на примирення, оскільки вважає його безпідставним, вони з чоловіком вже пробували миритись, вона ще в жовтні 2024 року мала намір на подання позову про розлучення, оскільки зберегти сім`ю неможливо.

Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст. 24 ч. 1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Отже, суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

З урахуванням наведеного, враховуючи позицію позивачки, викладену у позовній заяві, яка заперечує щодо надання строку для примирення, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя та надання строку для примирення, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання представника відповідача про надання сторонам строку для примирення подружжя відмовити.

Керуючись ст. 260, 261,353 ЦПК України, суд

п о с т а н ов и в :

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Діхтяренко Ольги Миколаївни про перехід до розгляду цивільної справи із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, - залишити без задоволення.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Діхтяренко Ольги Миколаївни про надання сторонам строку для примирення по справі №752/5951/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Слободянюк