Справа № 304/404/25 Провадження № 2-о/304/52/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

з участю секретаря судового засідання Галас А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку окремого провадження цивільну справу № 304/404/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Перечинська міська рада Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

У С Т А Н О В И В:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . Свою заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 , після смерті якої у спадок залишилися житловий будинок та сертифікат на право на земельну частку (пай). На жаль, в останні роки свого життя ОСОБА_2 важко хворіла та потребувала догляду, тому він з 2000 року фактично без реєстрації місця проживання постійно проживав разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 . Змоги зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою він не мав, так як право власності на будинок оформлено не було. У цьому будинку він проживає по теперішній час. Ще за життя, а саме 26 червня 2007 року, ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно, яке належить їй, житловий будинок з його надвірними спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , і на яке вона буде мати право по закону, заповіла своєму онуку, тобто заявнику. Відтак після смерті бабусі він не подав заяву до нотаріальної контори, так як був переконаний, що спадщину за покійною прийняв по факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини. Так, згідно витягну з реєстру територіальної громади його місце реєстрації значиться АДРЕСА_2 , однак згідно довідки Сімерського старостинського округу № 15/06-21 від 24 січня 2025 року він дійсно постійно проживав на день смерті разом з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання. У січні цього року він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом за покійною бабусею ОСОБА_2 . Однак приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу В.О. Васіловка листом № 2/01-16 від 03 січня 2025 року повідомила, що оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини, тому йому слід звернутись до суду з відповідною заявою. Оскільки встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на день її смерті має для нього юридичне значення та встановлюється з метою реалізації ним права на спадщину за заповітом, тому просить заяву задовольнити.

У судове засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Зизич Н.Ю. не з`явилися, однак остання подала суду клопотання про проведення розгляду справи без їх участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити.

Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як заінтересованої особи у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, е заперечує проти задоволення заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та подані учасниками заяви, суд прийшов до такого висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Сімер Ужгородського району Закарпатської області у віці 82 років померла ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 12 жовтня 2007 року Виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

Як вбачається з довідки Відділу «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області № 87/14-11 від 20 лютого 2025 року, на день смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована лише покійна.

Також суд встановив, що ОСОБА_2 все майно, яке належить їй на праві власності, житловий будинок з його надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла своєму онуку ОСОБА_1 , про що свідчить заповіт від 26 червня 2007 року, посвідчений секретарем виконкому Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області Пекар М.С., зареєстрований в реєстрі за № 36.

У січні 2025 року, бажаючи оформити спадщину за спадкодавцем ОСОБА_2 на спадкове майно, заявник ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Васіловки В.О., яка листом від 03 січня 2025 року №12/01-16, з огляду на пропущення ним встановленого ст. 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини та не подання у відповідності до ст. 1272 ЦК України заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, рекомендувала звернутись до суду з відповідною заявою.

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 79634267 від 03 січня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Васіловка В.О., спадкова справа стосовно спадкодавця ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заведена.

Проте заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначає, що будучи зареєстрованим у АДРЕСА_1 , з 2000 року фактично проживав зі своєю бабусею ОСОБА_2 однією сім`єю до моменту її смерті, оскільки покійна в останні роки життя часто хворіла та потребувала догляду; у спадковому будинку він проживає і на даний час.

Так, як видно з Витягу з реєстру територіальної громади від 05 серпня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 09 вересня 1991 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, згідно довідки № 15/06-21, наданої Сімерським старостинським округом Перечинської міської ради Закарпатської області 24 січня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований у АДРЕСА_2 , дійсно постійно проживав на день смерті разом з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання.

Як зазначено у Договорі підряду на газифікацію об`єкту (під ключ) від 25 червня 2007 року та Типовому договорі про надання населенню послуг з газопостачання від 20 листопада 2007 року, такі укладено між Перечинською філією ВАТ «Закарпатгаз» та ОСОБА_1 , мешканцем АДРЕСА_1 .

Крім цього, з наданих заявником ОСОБА_1 рахунків та квитанцій на оплату житлово-комунальних за період з 2014 року по 2023 рік вбачається, що такий є споживачем та платником житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких за виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак суд, дослідивши зібрані в справі докази вважає, що факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за такою за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов своє підтвердження, а тому заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. 5, 7, 258-259, 265, 294, 315 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Перечинська міська рада Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Заявник: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_4 .

Представник заявника: адвокат Зизич Наталія Юріївна, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Заінтересована особа: Перечинська міська рада Закарпатської області, ; місцезнаходження: 89200 Закарпатська область Ужгородський район м. Перечин, пл. Народна, 16.

Головуючий: Ганько І. І.