ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1069/25
провадження № 2-з/753/74/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2025 р. суддя Дарницького суду міста Києва Осіпенко Л.М. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №753/1069/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Дарницького суду міста Києва Трусової Т.О. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, на загальну суму 44 037,67 доларів США.

04.04.2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.04.2025 року, заяву передано на розгляд судді Осіпенко Л.М.

В обґрунтування посилається на те, що 23.10.2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, згідно з яким вона передала відповідачу 45 000,00 доларів США готівкою, а відповідач повинен був повернути їй зазначені кошти до 23.10.2016 року включно.

Відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, умови договору не виконав та жодним чином не поінформував її про дату повернення грошових коштів в повному обсязі, які є її власністю. Зважаючи, на те, що відповідач ігнорує вимоги стосовно повернення боргу, існує ймовірність втрати нею власних грошових коштів, у розмірі 44 037,67 доларів США.

Їй відомо, що відповідач володіє квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 25.08.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за реєстровим № 2214.

На її думку відповідач має змогу для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна звернутися до ЦНАП, чи передати документи на розгляд до державного реєстратора, та безперешкодно зробити реєстрацію квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та відчужити її на користь третіх осіб, що зробить виконання можливого судового рішення складним або неможливим.

З огляду на викладене, просить суд вжити заходи забезпечення позову: 1) шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (у тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») приймати рішення про державну реєстрацію прав та вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію інших речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (у тому числі до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів відносно квартири належної на праві приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 43714); 2) заборонити усім державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно відносно квартири належної на праві приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 43714).

Дослідивши подану заяву, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 6 ст. 431 ЦПК України,за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених ст. 150 цього кодексу.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову, по суті, це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з цією постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України,забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 ст. 152 ЦПК Українипередбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для розгляду заяви судом.

Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому, відповідно до вимог законодавства, це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

До матеріалів заяви заявницею не надано жодного доказу, який би підтверджував, що відповідач чи будь які інші особи намагаються відчужити майно чи перешкоджати володіти користуватись, розпоряджатись чи знищити спірне майно та що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, згідно відповіді №1282359 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 10.04.2025 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться в іпотеці (реєстраційний номер 5875721, тип значення: іпотека, дата реєстрації 13.10.2012 14:56:56, тип майна: квартира).

З огляду на такі підстави, у суду відсутні докази на підтвердження доводів позивачки про ймовірність відчуження відповідачем зазначеного нерухомого майна на користь третіх осіб з метою уникнення виконання взятих на себе перед нею зобов`язань без вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-150 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №753/1069/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Л.М. Осіпенко