Житомирський апеляційний суд
Справа №288/692/21 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №288/692/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О.

встановив:

У квітні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суд з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 вересня 2017 року в розмірі 230 922,61 грн. та понесені судові витрати у розмірі 3 463,84 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг № б/н від 18 вересня 2017 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 200 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Формулярами та стандартними формами є саме: «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг було надано відповідачу набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування та до пристроїв самообслуговування, через які Клієнтом можуть проводитися банківські операції по картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Таким чином, банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 27 лютого 2021 року має заборгованість в розмірі 230 922,61 грн, з яких: 218 249,56 грн. заборгованість за кредитом; 12 673,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.09.2017 року в розмірі 53 228,22 грн. та 798,41 грн. сплаченого судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу правову допомогу в розмірі 16 365,60 грн. та витрати на оплату судової експертизи в розмірі 16 474,56 грн., а всього 32 841,16 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачем було підписано Анкету-заяву від 18.09.2017 року, чим останній підтвердив свою згоду на те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписанням вказаної анкети-заяви, відповідач погодив, що повністю згоден з вказаними Умовами та Правилами, розуміє їх зміст та зобов`язується їх виконувати, зобов`язується самостійно знайомитися з усіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів на сайті банку. Крім того, позивачем було надано розрахунок, в якому зазначені суми тіла кредиту та відсотків, відповідно до умов Кредитного договору та виписка по картковому рахунку, яка має статус первинного документу, з якого слідує, що відповідач отримував кредитні кошти, користувався ними та періодично здійснював їх повернення. Наведене, на думку апелянта, свідчать про згоду відповідача з умовами кредитування, в тому числі щодо нарахування відсотків.

Звертає також увагу, що частково відмовляючи у стягненні заборгованості, суд послався на висновки судово-економічної експертизи від 29.06.2022 року, відповідно до якої загальна сума грошових коштів отриманих ОСОБА_1 від Банку становить 1 169 619,90 грн., а загальна сума сплачених відповідачем коштів 1 116 391,68 грн. За таких обставин до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 53 228,22 грн., що становить різницю між фактично отриманою сумою коштів та сумою повернених кредитних коштів. Однак такий висновок експертизи не відповідає умовам договору та вимогам ст. 534, 1048 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не звільняється від обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до ст. 1048 ЦК України, а тому висновки судово-економічної експертизи від 29.06.2022 року є недопустимим доказом відповідно до ст. 78 ЦПК України. Крім того, для здійснення простої арифметичної дії взагалі проведення судово-економічної експертизи було недоцільно, оскільки для цього не потрібно спеціальних знань. Також зазначає, що судом неправомірно були стягнуті з банка на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 365,60 грн., оскільки вказана сума не відповідає критеріям обґрунтованості, фактичності та неминучності понесених стороною відповідача витрат. Зазначає, що судом також в порушення вимог п. 2 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, стягнуто з банка на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати без урахування суми заборгованості стягнутої на користь АТ КБ «ПриватБанк.

Правом подати відзив сторона відповідача не скористалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що звертаючись до суду з позовом, банк вказував на те, що18 вересня 2017 рокуАТ КБ «ПриватБанк» уклало договір з ОСОБА_1 за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У даній заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які зобов`язується виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів обслуговування преміальних карт, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, а також заявку на актуалізацію даних про преміальній карті від 15.03.2018 року.

Починаючи з дати підписання анкети від 18 вересня 2017 року банк видав відповідачу ОСОБА_1 15 березня 2018 року банківську картку номер НОМЕР_1 зі строком дії до 03/21.

Відповідно до наданої банком довідки відповідачу 15 березня 2018 року був встановлений кредитний ліміт в розмірі 200 000,00 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 27.02.2021 року становить 230 922,61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 218 249,56 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 12 673,05 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем витяги з Умов і Правил та Тарифів банку не містять підпису позичальника, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, яка не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, сплату процентів за користування кредитними коштами, терміну виконання зобов`язань.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил не дають підстав вважати, що позичальник ознайомлений з усіма умовами кредитування, включаючи сплату процентів.

Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за процентами, оскільки банк просив стягнути з відповідача саме договірні проценти, однак такі умови договору сторонами не погоджені.

Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, з урахуванням висновків судово-економічної експертизи від 29.06.2022 року, суд дійшов висновку про те, що банк має право на повернення фактично отриманої відповідачем суми коштів в розмірі 53 228,22 грн., що становить різницю між фактично отриманою сумою коштів в розмірі 1 169 619,90 грн. та сумою повернених кредитних коштів в розмірі 1 116 391,68 грн.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 10654 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, районним судом встановлено, що 18 вересня 2017 року ОСОБА_1 підписав заяву б/н, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Починаючи з дати підписання анкети від 18 вересня 2017 року банк видав відповідачу ОСОБА_1 15 березня 2018 року банківську картку номер НОМЕР_1 зі строком дії до 03/21.

Згідно висновків проведеної судово-економічної експертизи від 29 червня 2022 року №2373/21-25, відповідачем ОСОБА_1 протягом періоду з 12 березня 2018 року по 11 березня 2021 року, згідно наданих АТ КБ «ПриватБанк» матеріалів до цивільної справи, здійснено витрат на суму 1 169 619,90 грн., на рахунок відповідача за цей же період надійшло коштів на суму 1 116 391,68 грн, тому сума непогашеного тіла кредиту становить 53 228,22 грн.

З урахуванням вищевикладеного, встановивши, що відповідач не в повному обсязі виконав зобов`язання щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд першої інстанції зробив вірний висновок про часткове задоволення позовних вимог банку на суму 53 228,22 грн., зазначивши відповідні мовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що судово-економічна експертиза від 29.06.2022 відповідно до ст. 78 ЦПК України є недопустимим доказом у справі, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 102 ЦПК України визначено, що предметом висновку експертизи може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 08 жовтня 2021 року у справі була призначена судова експертиза документів фінансово-кредитних операцій, необхідність якої була обґрунтована тим, що в судовому процесі виникло питання, яке потребувало спеціальних знань в економічній галузі, з метою з`ясування наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором, а також правильності проведеного стороною позивача розрахунку заборгованості.

На виконання ухвали суду від 08 жовтня 2021 року експертом Житомирського відділення Київського НДІСЕ проведено судово-економічну експертизу та надано висновок експерта від 29 червня 2022 року № 2373/21-25.

Враховуючи предмет позовних вимог, зміст і мотиви заявленого представником клопотання, оскільки для перевірки правильності розрахованих позивачем сум заборгованості за кредитним договором були необхідні спеціальні знання, районний суд зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для призначення у справі експертизи. Крім того, суд першої інстанції оцінив висновок судово-економічної експертизи разом з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, що відповідає положенням ст. 89 ЦПК України.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Згідно з частиною третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закон №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).

Встановлено, що інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Жук Ю.Б. на підставі укладеної угоди від 06 травня 2021 року про надання правничої (правової) допомоги, за умовами якого сторони домовились, що за цим договором Адвокат здійснює ознайомлення з документами, підготовку позову, клопотань та представництво Клієнта в суді, як Відповідача по справі АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості (т.1 а.с.244-246).

В Акті прийняття-передачі наданих послуг від 07 листопада 2023 року, визначено, що адвокат Жук Юрій Богданович надав ОСОБА_1 юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги, а замовник прийняв наступні послуги:

1. Вивчення матеріалів, законодавства та судової практики щодо правовідносин між сторонами: кількість годин 1 година, вартість години 2481 грн. х 0,4 = 992,40 грн., вартість послуги 1 984,80 грн.; 2. Оформлення відзиву на позовну заяву та додатків до неї - розрахунку заборгованості відповідача: кількість годин 5 годин, вартість години 992,40 грн., вартість послуги 4 962,00 грн.; 3. Підготовка клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження: кількість годин 1 година, вартість години 992,40 грн., вартість послуги 992,40 грн; 4. Підготовка клопотання про призначення судової експертизи документів фінансово-кредитних операцій: кількість годин 2 години, вартість години 992,40 грн., вартість послуги 1 984,80 грн.; 5. Участь в судовому засіданні в Попільнянському районному суді 22 червня 2021 року в справі № 288/692/21: кількість годин 1 година, вартість години 992,40 грн., вартість послуги 992,40 грн.; 6. Підготовка та направлення клопотання про надання копії Висновку експерта та ознайомлення з ним: кількість годин 2 години, вартість години 2 684 грн. х 0,4 = 1073,60 грн., вартість послуги 2 147,20 грн; 7. Підготовка заяви про часткове визнання позову з обґрунтуванням позиції відповідача, клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи: кількість годин 4 години, вартість години 1 073,60 грн., вартість послуги 4 294,40 грн. Вартість послуг за надані послуги, становить 16 365,60 грн. (т.1 а.с.250).

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № 51 від 07 листопада 2023 року, ОСОБА_1 сплатив кошти в розмірі 16 365,60 грн. за надання правової допомоги (т.1 а.с.251).

Урахувавши докази на підтвердження надання правничої допомоги, складність справи та об`єм виконаних адвокатом робіт, реальності часу, необхідного для виконання таких послуг, урахувавши те, що позивач не звертався до суду із заявою про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, не наводив доводів щодо їх неспівмірності, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 365,60 грн. є співмірною з наданими учаснику справи послугами, що відповідає принципу розподілу судових витрат.

Також відповідно до Акту здачі- приймання Висновку експерта № 2373/21-25 від 29.06.2022 року, загальна вартість проведення експертизи, становить 16 474,56 грн. (т.1 а.с.174). Згідно копії платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» від 13 грудня 2021 року, кошти в сумі 16 475,00 грн. перераховані відповідачем на рахунок Київського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (т.1 а.с.243).

Однак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу та за проведення судово-економічної експертизи, суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, стягнув з Банка на користь ОСОБА_1 вказані судові витрати без урахування суми заборгованості стягнутої на користь АТ КБ «ПриватБанк», тобто часткового задоволення позову.

Під час розгляду справи було встановлено, що в суді першої інстанції відповідач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 16 365,60 грн. та за проведення судової експертизи 16 474,56 грн., а всього на суму 32 841,16 грн. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» були задоволені на 24% (53 228,22 грн. х 100% : 218 249,56 грн.). Тому з урахуванням пропорційності відмовлених позовних вимог (76%) з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним витрати на правничу допомогуу розмірі 12 437,85грн. (16 365,60 грн. х 76%) та за проведення судової експертизи у розмірі 12 520,66 грн.(16 474,56 грн. х 76%).

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення судових витрат підлягає зміні, шляхом зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 16 365,60 грн. до 12 437,85 грн. та по оплаті судової експертизи з 16 474,56 грн. до 12 520,66 грн., а всього з 32 841,16 грн. до 24 958,51 грн.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2024 року в частині стягнення з Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу та по оплаті судової експертизи змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу з 16365,60 грн. до 12437,85 грн. та по оплаті судової експертизи з 16474,56 грн. до 12 520,66 грн., а всього з 32841,16 грн. до 24958,51 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2025 року.

Головуючий Судді