РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/3613/23

Провадження № 22-ц/4815/317/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору АТ «Рівнегаз»

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Семейка В.В. на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2024 року, ухваленого в складі судді Ведяніної Т.О., повний текст судового рішення складено 28 листопада 2024 , у справі № 572/3613/23

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору АТ «Рівнегаз» - про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 набула в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на 1/2 частину у житловому будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Належна позивачеві частина житлового будинку газифікована, відповідно до робочого проекту на газифікацію від 2007 року. Суміжним землекористувачем позивача є відповідач ОСОБА_2 , по земельній ділянці якої прокладено трубу, по якій постачається природній газ до помешкання позивача.

03 травня 2023 року ОСОБА_2 демонтувала вказану газову трубу та пошкодила пломби газового лічильника, через що постачання природного газу до помешкання позивача припинилось.

Для відновлення газопостачання, ОСОБА_2 працівників АТ «Рівнегаз» на свою земельну ділянку, де розташований газовий стояк, не допускає.

З урахуванням збільшених позовних вимог просила суд зобов`язати ОСОБА_2 надати дозвіл працівникам Рівненської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» зайти до земельної ділянки АДРЕСА_2 , для поновлення газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_4 , поновивши газопостачання за вказаною адресою, за рахунок ОСОБА_2 , яка самовільно припинила газопостачання, стягнувши з відповідача на користь позивача 1073 грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 8 500 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2024 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору АТ «Рівнегаз» про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язати ОСОБА_2 надати дозвіл працівникам газопостачальної компанії, яка здійснює обслуговування газових мереж по АДРЕСА_1 ТОВ «Газорозподільні мережі України», надати доступ до земельної ділянки АДРЕСА_2 , для поновлення газопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_4 , поновивши газопостачання за вказаною адресою, за рахунок ОСОБА_2 .

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Семейко В.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не з`ясовано кому належить земельна ділянка АДРЕСА_2 , оскільки відповідач не є власником вказаної земельної ділянки. Вказує, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, оскільки власниками вказаної ділянки є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не були залучені до справи як співвідповідачі.

Крім того, позивачем обрано невірний спосіб захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Встановлено, що згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний №268168960 від 29 липня 2021 року, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є споживачем послуг з сервісного (технічного) обслуговування системи газопостачання та газовикористовуючого обладнання, які знаходяться у власності або використанні замовника по АДРЕСА_1 , що стверджується договором №62IN330-8785-23 сервісного (технічного) обслуговування побутового споживача від 04 травня 2023 року.

Згідно повідомлення РГК «Рівнегаз» від 20 червня 2023 року, працівниками АТ «Рівнегаз» було обстежено систему газопостачання за адресою : АДРЕСА_1 та виявили пошкодження внутрішньо будинкового газопроводу низького тиску, відсутність частини газопроводу, який проходить від газового стояка, розташованого по АДРЕСА_3 .

Вказані обставини стверджуються актами про демонтаж та розпломбування засобу вимірювальної техніки від 11 травня 2023 року та на відключення газу по АДРЕСА_1 в зв`язку із витоком газу.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Визначення ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав та інтересів має важливе значення в реалізації завдань цивільного судочинства забезпечення справедливого неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із позовної заяви убачається, що ОСОБА_1 обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що відповідач порушує її право власності на частку будинку шляхом перешкоджання користування та обслуговування системи газопостачання.

Зокрема, відповідач неодноразово не надавала доступ працівникам АТ «Рівнегаз» до належної їй земельної ділянки для обслуговування системи газопостачання будинку, яка забезпечує газом приміщення, належні позивачці.

ОСОБА_1 зверталася до АТ «Рівнегаз» із заявою про перенесення вузла обліку газу на територію її земельної ділянки та відновлення газопостачання з території земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_3 , проте отримала відповідь про необхідність надання доступу до земельної ділянки, на якій знаходиться вузол обліку газу.

З огляду на наведене, вимагаючи визнання за нею права на доступ до газопроводу для проведення ремонтних робіт третіми особами, який проходить від газового стояка, що знаходяться на земельній ділянці належній іншим співвласникам, мала довести як належність їй такого суб`єктивного права на доступ так і факт його порушення відповідачем.

У контексті спірних правовідносин право на доступ до комунікацій, що розташовані на земельних ділянках належних іншим власникам, є нічим іншим, як сервітутом - правом користування чужим майном (сервітут), що може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (стаття 401 ЦК України).

Сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року в справі № 498/164/15-ц (провадження № 61-4025св18)).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина перша статті 402 ЦК України).

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України)

Доказів на підтвердження належності (встановлення на підставі закону, договору, судового рішення) спадкодавцеві ОСОБА_3 сервітуту на користування газопроводом з метою доступу до газового стояка та трубопроводу, що розташований на сусідній земельній ділянці, у ході розгляду справи позивачем не подавалось.

За змістом позовної заяви та доводів на обґрунтування позовних вимог, таке право відсутнє і у позивача.

Оскільки за відсутності права сервітуту, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл третім особам на доступ до газового стояка та трубопроводу для здійснення ремонтних робіт, що розташовані на суміжній земельній ділянці, є необґрунтованими.

Доводи позивача, що ґрунтуються на ст. 391 ЦК України щодо порушення її прав як власника майна колегією суддів відхиляються, адже ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень цивільного законодавства щодо обраного способу захисту та положень цивільного процесуального закону щодо обов`язку доведення обставин, на які посилається позивач, як підставу задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Мета, яку переслідує позивач, підстави її позову, надані докази вказують на те, що вона у суді захищає свій майновий інтерес і прагне отримати доступ до ліній газопостачання та обладнання, що розміщені на земельній ділянці, яка не перебуває у користуванні співвласників багатоквартирного будинкуі доступ до неї є вільним.

Порядок й підстави надання такого права визначаються положеннями ст.ст. 402-404 ЦК України про сервітут.

Відповідно до ч. 3 ст. 402 ЦК України спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту лише у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови.

Отже ураховуючи, що право зобов`язати надати доступ до газових комунікацій, про яке подано позов, у позивача відсутнє, останній у разі недосягнення домовленості щодо такого доступу із власником чи землекористувачем не позбавлений права звернутись до нього із відповідним позовом до суду, за умови, що потреби позивача неможливо забезпечити в інший спосіб (див. постанову Верховного Суду від 20 березня 2024 року по справі № 463/2640/21 (провадження № 61-8712св23)).

Враховуючи, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого порушеного права власності у цих правовідносинах позовні вимоги останньої не підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання надати доступ до суміжної земельної ділянки не відповідає змісту порушеного права, відтак не поновить порушене право позивача за захистом якого вона звернулася до суду.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Семейка В.В. задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2024 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору АТ «Рівнегаз» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2025 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.