ПОСТАНОВА

іменем України

11 квітня 2025 року м. Кропивницький

справа № 389/1904/24

провадження № 22-ц/4809/619/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 24 грудня 2024 року у складі судді Берднікової Г.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулосяв суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказало, що 14 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі по тексту - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №3448091, відповідно до умов якого відповідач отримав 20000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. 09 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №80-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги стосовно боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі стосовно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №3448091. Внаслідок цього позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі в сумі 85000 грн 00 коп, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20000 грн, заборгованість за відсотками - 63000 грн, прострочена заборгованість за комісією - 2000 грн.

09 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал було укладено договір відступлення прав вимоги №80-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги відносно боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №3448091.

Оскільки ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, а тому просило суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2021 року №3448091.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 24 грудня 2024 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2021 року №3448091 в сумі 23000 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення комісії та процентів та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у цій частині.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в оскаржуваній частині, з ухваленням нового рішення про їх задоволення, виходячи з такого.

Судом встановлено та з матеріалів справи убачається, що 09 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3448091, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором(а.с.9-13).

Згідно з п.3.3.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором, у порядку, строки та терміни, передбачені п.п.1.1.-1.6. та п.2.4. цього договору.

Пунктом 7.1. договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил та відповідно до способу надання кредиту в п.2.1. договору, тобто шляхом переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.14).

Добровільне укладення відповідачем кредитного договору підтверджується анкетою-заявою на кредит №3448091, в якій зазначені особисті дані відповідача. Крім того, у зазначеній заяві вказана сума кредиту, строк кредиту, сума повернення, проценти, комісія і таке інше. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача та були перераховані кошти відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника (а.с.15 зворот-16).

Як свідчить платіжне доручення від 09 листопада 2021 року №61063094 кредитні кошти у розмірі 20000 грн за умовами договору №3448091 були перераховані на рахунок платіжної карти відповідача (а.с.16 зворот).

Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток №1 до договору) платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 29 листопада 2021 року (а.с.13 зворот).

09 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги №80-МЛ, за яким позивачу було передано право вимоги від первісного кредитора по кредитному договору від 14 листопада 2021 року №3448091 (а.с.18 зворот-22).

Згідно з Витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09 лютого 2022 року до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит №3448091 від 14 листопада 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості становить 85000 грн, з яких: залишок по тілу кредиту 20000 грн 00 коп, залишок по відсотках 63000 грн, залишок по комісії 2000 грн 00 коп (а.с.24).

Відмовляючи позивачу в частині стягнення з відповідача комісії у розмірі 2000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що положення пункту 1.5.1. кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для стягнення комісії та погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами 14 листопада 2021 року було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору про споживчий кредит, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та який відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Так, у п.1.5.1. кредитного договору від 14 листопада 2021 року №3448091 сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісію за надання кредиту у розмірі 2000 грн, яка нараховується за ставкою 00.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п.3.3.2. договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша цієї статті у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Матеріали справи не містять доказів, зокрема рішення суду, яким встановлено що п.1.5.1. договору, яким сторонами погоджена сплата комісійної винагороди за надання кредиту було визнано недійсним, або звернення відповідача до Товариства із заявою про зміну цього пункту договору, тобто відповідач при укладенні договору погодився зі всіма його умовами, а відтак, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати зазначену умову кредитного договору нікчемною.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами позивача про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача обумовленої у договорі комісії, у зв`язку з чим, рішення суду у відмовленій судом частині позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача комісії в розмірі 2000 грн.

Щодо відмовлених позовних вимог про стягнення процентів апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, в якій, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Встановлено, що положеннями пункту 2.3.1.2. передбачено, зокрема, пролонгацію на стандартних (базових) умовах, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах. Проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6. договору.

Відповідно до п.1.6 кредитного договору №3448091 стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Отже, підписанням договору про споживчий кредит №3448091 сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків, а тому колегія суддів вважає правомірним нарахування відсотків за кредитним договором №3448091 в розмірі 63000 грн та вимоги щодо стягнення комісії у розмірі 2000 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене вище рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією та процентами, та в частині розподілу судових витрат, з ухваленням нового про задоволення зазначених вимог в оскаржуваній частині.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за подання позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, позовні вимоги підлягають задоволенню, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі

Враховуючи, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 2906,88 грн, тому з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 24 грудня 2024 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією, процентами та в частині розподілу судових витрат, та ухвалити нове про задоволення позову у цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 3-й поверх) заборгованість за комісією за договором від 14 листопада 2021 року №3448091 у розмірі 2000 (дві тисячі) грн та заборгованість за процентами у розмірі 63000 (шістдесят три тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 3-й поверх) 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 3-й поверх) 2906 (дві тисячі дев`ятсот шість) грн 88 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

С.І. Мурашко