РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 квітня 2025 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Лутая А.М.,

при секретарі судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

Позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ») 19.12.2024 звернулось до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем по справі АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 11.07.2018 було укладено кредитний договір№401, за яким відповідачу видано кредит в сумі 99 956,13 грн.

Зазначає, що АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, перерахував грошові кошти у вказаній сумі відповідачу, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умов кредитного договору, належним чином взяті на себе обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованістьперед позивачем, яка станом на 06.10.2024 року складає 182874,68 грн, з яких: 74 552,18 грн. заборгованість за кредитом; 43 251,25 грн. заборгованість за процентами; 65 071,25 грн. заборгованість за комісією.

У зв`язку з вищезазначеним позивач, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «ПУМБ» вищевказану заборгованість та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Ухвалою суду від 16.01.2025 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином судовими повістками. Заяв та клопотань від неї не надходило, про причини неявки не повідомила.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що між сторонами по даній цивільній справі 11.07.2018 укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем заяви №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій встановлена сума кредиту 99 956,13 грн, строк кредитування 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,10%, розмір процентної ставки за користування кредитом 12% річних.

Згідно платіжної інструкції № TR.29624347.46435.8810 від 11.07.2018, яка долучена до позовної заяви, судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахував грошові кошти у вищезазначеній сумі відповідачу.

Відповідач по справі всупереч чинному законодавству та умов вищевказаного кредитного договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, що стверджується розрахунком заборгованості, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка, станом на 06.10.2024 року складає 182 874,68 грн, з яких: 74552,18 грн. заборгованість за кредитом; 43251,25 грн. заборгованість за процентами; 65071,25 грн. заборгованість за комісією.

Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця її проживання про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором №401 у розмірі 182 874,68грн., однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №401 від 11.07.2018, відповідачем по справі суду надано не було.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що в порушення умов договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач належним чином умови вищевказаного кредитного договору не виконала, кредит не погасила, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача встановлену суму заборгованості за кредитним договором №401 в розмірі 182874,68 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до задоволення в повному об`ємі, тому судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 530, 610, 611, 626, 628, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №401 від 11.07.2018 в розмірі 182 874 (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот сімдесят чотири) грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» судові витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», юридична адреса: м. Київ, вул. Андріївська, 4, 04070, ;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя А.М. ЛУТАЙ