РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 квітня 2025 рокуСправа № 335/10831/23
Номер провадження 2/495/264/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУБНОБУДСЕРВІС», Житлово-Будівельний кооператив «ДНІСТРОВЕЦЬ-2» про відшкодування вартості безпідставно набутого майна,

встановив:

датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

07.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУБНОБУДСЕРВІС», житлово-будівельного кооперативу «ДНІСТРОВЕЦЬ-2» про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Ухвалою від 10.11.2023 позовну заяву передано на розгляд Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. ОСОБА_1 із 1993 року є членом Житлово-будівельного кооперативу ДНІСТРОВЕЦЬ-2 (далі - кооператив), що утворений за адресою: вул. Перемоги, буд. 20 м. Білгород-Дністровський Одеської області. Основною метою діяльності кооперативу було будівництво 135-ти квартирного житлового будинку, секції А, Б, В по АДРЕСА_1 на кооперативних засадах. До числа інших членів кооперативу входило також Державне підприємство Пересувна механізована колона № 71 (вул. Маяковського, буд. 61, м. Білгород-Дністровський Одеської області (далі - ПМК-71), яке у 2017 році було припинено за процедурою банкрутства. Крім прямих відносин членства у кооперативі та відповідно безпосередньої дольової участі у будівництві його житла, між позивачем та ПМК-71 існували окремі договірні відносини між собою. Так, 13.11.1995 між членами ЖБК ДНІСТРОВЕЦЬ-2 ОСОБА_1 і ДП ПМК-7Г за погодженням з кооперативом було укладено договір, за умовами якого позивач фінансує будівництво двох трикімнатних квартир за АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 шляхом передачі будівельних матеріалів, а ПМК-71 по закінченню будівництва передає ці дві трикімнатні квартири позивачу. Пізніше, у зв`язку із зміною нумерації квартир, 17.02.2004 на примірнику такого договору головою ЖБК ДНІСТРОВЕЦЬ-2 виконано відповідне позначення, згідно з яким номери квартир АДРЕСА_4 змінено на 49 і 31.

На виконання умов зазначеного договору позивач здійснив внески у матеріальній формі (будівельними матеріалами) на загальну суму 13 794,50 доларів США. Вказана обставина встановлена рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області, яке набрало законної сили, у справі № 495/4450/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи без самостійних вимог Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Житлово-будівельний кооператив Дністровець-2, Товариство з обмеженою відповідальністю Дубнобудсервіс та інші про визнання договору про дольову участь у будівництві житла недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

14.09.2004 між відповідачами, кооперативом та ТОВ Хмельницькбудінвест, правонаступником якого є відповідач-2, було укладено договір № 17/09-04 про дольову участь у будівництві житла. За умовами останнього сторони домовилися щодо дольової участі у будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 , після прийняття до експлуатації якого кооператив має передати у власність ряд квартир, до числа яких входили ті, що фінансувалися позивачем відповідно до укладеного ним з ПМК-71 договору від 13.11.1995.

13.10.2004 будинок було прийнято до експлуатації, що підтверджується відповідним актом державної приймальної комісії, копія якого додається до цього позову. А 18.11.2004 рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Про оформлення права власності на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 по АДРЕСА_1 за заявою генерального директора ТОВ Хмельницькбудінвест, на підставі наведеного вище договору про дольову участь на перелічені квартири оформлено право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю Хмельницькбудінвест.

24.12.2004 вказані квартири були продані відповідачем-2 Міністерству оборони України.

Оскільки протиправне вибуття квартир, після прийняття житлового будинку до експлуатації, відбулося внаслідок спільних дій двох осіб - житлово-будівельного кооперативу Дністровець-2 та ТОВ Хмельницькбудінвест (правонаступником якого є ТОВ Дубнобудсервіс), останні виступають як співвідповідачі за позовом особи, яка зазнала таких збитків.

Вина відповідачів полягає в умисному порушенні ними порядку розпорядження паєнагромадженням у відносинах будівництва житла на кооперативних засадах, включаючи прямі заборони, встановлені чинним на той час законодавством.

З огляду на викладене, ефективним способом захисту прав позивача є саме вимога про відшкодування збитків у вигляді вкладених ним коштів в розмірі 13 794,50 доларів США солідарно з обох відповідачів.

Зважаючи на вищевикладене позивач просить стягнути солідарно з Житлово-будівельного кооперативу ДНІСТРОВЕЦЬ-2 та Товариства з обмеженою відповідальністю ДУБНОБУДСЕРВІС відшкодування вартості безпідставно набутого майна (збитки) у розмірі 509 725,59 грн.

1.2. Відзив на позовну заяву відповідачі не подали.

2. Рух справи у суді

Позовна заява до суду надійшла 08.01.2024.

Ухвалою від 15.01.2024 відкрито провадження у цивільній справі; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Із 29.03.2024 вказана справа перебуває у провадженні головуючого судді Волкової Ю.Ф.

Ухвалою від 20.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

Позивач, представник позивача у судовому засіданні 12.03.2025 позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, зазначених у ньому; проти ухвалення заочного рішення не заперечили.

Відповідачі у судове засідання не з`явились про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток, про причини неявки або про відкладення розгляду справи суду не заявили.

Керуючись статтею 280 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).

4. Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 із 1993 року є членом Житлово-будівельного кооперативу ДНІСТРОВЕЦЬ-2, що утворений за адресою: вул. Перемоги, буд. 20 м. Білгород-Дністровський Одеської області (). Членство останнього підтверджується довідкою ЖБК ДНІСТРОВЕЦЬ-2 від 08.1997 року № 8.

Основною метою діяльності кооперативу було будівництво 135-ти квартирного житлового будинку, секції А, Б, В по АДРЕСА_1 на кооперативних засадах.

До числа інших членів кооперативу входило також Державне підприємство Пересувна механізована колона № 71 (вул. Маяковського, буд. 61, м. Білгород-Дністровський Одеської області, ), яке у 2017 році було припинено за процедурою банкрутства відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 03 березня 2017 року по справі №2-24/191-04-10357. Членство останнього у Житлово-будівельному кооперативіДНІСТРОВЕЦЬ-2 підтверджується відомістю дольовиків станом на 01.07.1998, протоколом зборів дольовиків будинку АДРЕСА_1 від 17.11.2000, відповідна копія міститься в матеріалах справи, з якої вбачається частка останнього у пайовому фонді кооперативу у вигляді дев`ятнадцяти квартир.

13.11.1995 між членами ЖБК ДНІСТРОВЕЦЬ-2 ОСОБА_1 і ДП ПМК-7Г за погодженням з кооперативом було укладено договір, за умовами якого позивач фінансує будівництво двох трьохкімнатних квартир за АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 , шляхом передачі будівельних матеріалів, а ПМК-71 по закінченню будівництва передає ці дві трьохкімнатні квартири позивачу. У зв`язку із зміною нумерації квартир, 17.02.2004 на примірнику такого договору головою ЖБК ДНІСТРОВЕЦЬ-2 виконано відповідне позначення, згідно з яким номери квартир АДРЕСА_2 і АДРЕСА_20 змінено на АДРЕСА_17 і 31; зазначений договір передбачав певне фінансування паю останнього, взамін чого позивачу мали бути передані дві трикімнатні квартири. Виконання обов`язку ПМК-71 перед позивачем обумовлювалося настанням відкладальної обставини - прийняттям будинку в експлуатацію.

На виконання умов зазначеного договору позивач здійснив внески у матеріальній формі (будівельними матеріалами) на загальну суму 13 794,50 доларів США. Вказана обставина встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, винесеним Овідіопольським районним судом Одеської області у справі № 495/4450/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи без самостійних вимог Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Житлово-будівельний кооператив Дністровець-2, Товариство з обмеженою відповідальністю Дубнобудсервіс та інші про визнання договору про дольову участь у будівництві житла недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

14.09.2004 між відповідачами, кооперативом та ТОВ Хмельницькбудінвест, правонаступником якого є відповідач-2, було укладено договір №17/09-04 про дольову участь у будівництві житла. За умовами останнього сторони домовилися щодо дольової участі у будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 , після прийняття до експлуатації якого кооператив має передати у власність ряд квартир, до числа яких входили ті, що фінансувалися позивачем відповідно до укладеного ним з ПМК-71 договору від 13 листопада 1995 року.

13.10.2004 будинок було прийнято до експлуатації, що підтверджується актом державної приймальної комісії.

18.11.2004 рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Про оформлення права власності на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_3 за заявою генерального директора ТОВ Хмельницькбудінвест, на підставі наведеного вище договору про дольову участь на перелічені квартири оформлено право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю Хмельницькбудінвест.

24.12.2004 вказані квартири були продані відповідачем-2 Міністерству оборони України (копія договору купівлі-продажу від 24.12.2004).

Внесена позивачем сума в розмірі 13 794,50 доларів США в даному випадку є тим матеріальним виразом порушених інтересів позивача, трансформованого із правомірного очікування профінансованих ним квартир в безпідставно набуте відповідачами благо.

З метою захисту свого порушеного права ОСОБА_1 у травні 2019 року звертався до суду із позовом до Міністерства оборони України, треті особи: Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Житлово-будівельний кооператив Дністровець-2, Товариство з обмеженою відповідальністю Дубнобудсервіс, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання договору про дольову участь в будівництві житла недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.09.2022, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13.12.2022, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Суд дійшов такого висновку, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, що голова правління кооперативу ОСОБА_10 при укладені договору від 14 вересня 2004 року діяв усупереч інтересам кооперативу, спірний договір був укладений між ЖСК «Дністровець-2» та ТОВ «Хмельницькбудінвест», правонаступником якого є ТОВ «Дубнобудсервис», які не є відповідачами по справі, спірні квартири належать відповідачу на підставі чинного нотаріально посвідченого договору від 24 грудня 2004 року, до його укладення квартири належали продавцю ТОВ «Хмельницькбудінвест» на підставі чинного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради від 30 листопада 2004 року, зареєстрованому цього ж дня, на час розгляду справи позивач не виступає власником спірних квартир, підстави для їх витребування відсутні, позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У ч.1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті653, пункту 3 частини третьої статті1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам)і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Вказане підтверджується позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 25.03.2020 (справа №537/4259/15-ц).

Разом з тим, загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підстави ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З огляду ст. 1212 ЦК суб`єктами в кондиційному зобов`язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов`язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, набувач майна, який виступає боржником, але станом на час вирішення по суті кондикційної вимоги може й не володіти майном у натурі, адже ч. 2 ст. 1213 ЦК передбачає обов`язок набувача в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Особливістю матеріального об`єкта кондикційного зобов`язання є його універсальність таким об`єктом може бути будь-яке майно: як індивідуально-визначене, так і визначене родовими ознаками, у тому числі й грошові кошти.

Таким чином, наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст. 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 23 березня 2016 р. у справі N 6-2978цс15, а також у постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 р. у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 р. у справі № 3-5гс15, від 22.01.2013 р. № 5006/18/13/2012, від 24.09.2014 р. у справі № 6-122цс14, у постановах Вищого господарського суду України від 02 липня 2012 року у справі № 5006/18/13/2012, від 15.03.2017 р. у справі № 910/10308/15.

Відшкодування майнової шкоди є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) позивача в наслідок порушення боржником свого зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитки включають втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки (damnum emergens)) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода (lucrum cessans)).

Так, суд звертає увагу, що при вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

За таких обставин, оскільки відповідачем набуті грошові кошти позивачу не повернуті, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду надано не було, суд вважає, що позовна вимога про повернення коштів є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 509725 грн 59 коп. (сума є еквівалентом 13 794,50 доларів США станом на дату звернення з цим позовом до суду за курсом НБУ).

Враховуючи викладене, позов суд задовольняє в повному обсязі.

6. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги, було задоволено у повному обсязі то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір судовий збір в розмірі 5097 грн 27 коп.

Керуючись ст.ст.11,202, 509, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст.3,4,12,13,76-81,133,141,259,263-265,268,273,280-282,289,352-355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУБНОБУДСЕРВІС», Житлово-Будівельний кооператив «ДНІСТРОВЕЦЬ-2» про відшкодування вартості безпідставно набутого майна задовольнити.

Стягнути солідарно з Житлово-будівельного кооперативу ДНІСТРОВЕЦЬ-2 та Товариства з обмеженою відповідальністю ДУБНОБУДСЕРВІС на користь ОСОБА_1 відшкодування вартості безпідставно набутого майна (збитки) у розмірі 509 725 грн 59 коп. (п`ятсот дев`ять тисяч сімсот двадцять п`ять грн 59 коп.).

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу ДНІСТРОВЕЦЬ-2 та Товариства з обмеженою відповідальністю ДУБНОБУДСЕРВІС на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5097 грн 27 коп. (п`ять тисяч дев`яносто сім грн 27 коп.)

Копію рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Повне судове рішення складене 10.04.2025.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_21 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДУБНОБУДСЕРВІС», , місцезнаходження: проспект Маяковського, 11, місто Запоріжжя;

відповідач Житлово-будівельний кооператив, , місцезнаходження: вулиця Перемоги, 20, місто Білгород-Дністровський, Одеська область.

Суддя Ю.Ф. Волкова