Справа № 461/8713/24 Головуючий у 1 інстанції: Кітов О. В.
Провадження № 22-ц/811/4046/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 12 грудня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Прудникова Наталя Георгіївна, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Прудникова Наталя Георгіївна, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - повернуто позивачці.

Роз`яснено позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Зазначає, що разом з позовною заявою надала усі наявні у неї докази. Факт проживання дитини з ОСОБА_1 на території України підтверджується довідкою Державної прикордонної служби України, відповідно до якої 16 квітня 2024 року ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернулися на територію України, однак місце проживання дитини не зареєстровано за її місцем проживання, відтак вона не зможе надати будь-які додаткові докази суду. Перебування з ОСОБА_6 дитини віком до трьох років на території України є підставою вважати, що дитина знаходиться на її утриманні як у законного представника. Вважає, що повертаючи позовну заяву, суд допустив надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 січня 2025 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 призначено на 17 год. 00 хв. 07 квітня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 10 квітня 2025 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 07 квітня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 10 квітня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Прудникова Наталя Георгіївна, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунула недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі судді Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без руху, а саме, не надала доказів про те, що малолітня дитина подружжя проживає саме з нею та перебуває на її утриманні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 ст. 185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3 , який зареєстрований 07 вересня 2022 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за актовим записом № 739.

Обґрунтовуючи належність даного позову за територіальною підсудністю саме до Галицького районного суду м. Львова, позивач покликається на те, що на її утриманні є малолітня дитина, що надає їй право пред`являти позов про розірвання шлюбу за зареєстрованим місцем її проживання.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме надати докази проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем.

Довідкою про доставку електронного документа підтверджується, що копія ухвали судді Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без руху доставлена до електронного кабінету представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 01 листопада 2024 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

За загальним правилом відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом із тим, стаття 28 ЦПК України передбачає альтернативну підсудність цивільних справ (за вибором позивача).

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Тлумачення ст. ст. 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ст. 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 27 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 28 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Витягом із реєстру актів про народження підтверджується, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з листом Державної прикордонної служби України № 19/М-12826/13936 від 18 вересня 2024 року за наявною у базі даних інформацією щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України у період з 01 квітня 2024 року по 18 вересня 2024 року громадянка України ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 16 квітня 2024 року в`їхали на територію України, інформації про те, що батько малолітньої ОСОБА_5 також в`їхав на територію України, матеріали справи не містять.

Інформації про те, що громадянка України ОСОБА_4 разом з малолітньою донькою ОСОБА_5 виїхали з території України матеріали справи також не містять.

Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 1 від 04 квітня 2023 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції мав можливість встановити з матеріалів позовної заяви обставини щодо проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 та перебування на її утриманні, а відтак вимоги ухвали судді від 01 листопада 2024 року про усунення недоліків позовної заяви, а саме, надання позивачем в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали доказів проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, у зв`язку з чим позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, є безпідставними.

А відтак, повернення ОСОБА_1 позовної заяви з підстав невиконання нею вимог ухвали судді від 01 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без руху, вимоги якої безпідставними та необґрунтованими, суперечить чинному законодавству, що є підставою для скасування ухвали оскаржуваної судді від 12 грудня 2024 року про повернення ОСОБА_1 позовної заяви про розірвання шлюбу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , подаючи позов про розірвання шлюбу, скористалася передбаченим частиною другою статті 28 ЦПК України правом вибору між судами, яким підсудна справа, подавши позов саме до Галицького районного суду м. Львова, тобто за місцем свого проживання, обґрунтувала в позовній заяві підстави для подання позову саме за місцем свого проживання та долучила до матеріалів позову докази проживання малолітньої дитини разом з нею, а відтак і перебування на її утриманні, за відсутності іншої інформації про перебування дитини на утриманні, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу з підстав невиконання ухвали суду про залишення позову без руху для надання доказів на підтвердження проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем, є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи, а відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність у суду підстав для повернення позовної заяви позивачці.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 12 грудня 2024 року- скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 10.04.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк