Справа № 183/3375/25
№ 2-з/183/33/25

У Х В А Л А
09 квітня 2025 року м. Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, заяву представниці Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у порядку самопредставництва, ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Друга самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Центр надання адміністративних послуг Губиниської селищної ради, про забезпечення доказів, поданої до подання позовної заяви,
Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 (далі Позичальник) та АТ КБ «Приватбанк» (далі Банк або Заявник) уклали Договір про іпотечний кредит № DNF0G600000174 від 28 грудня 2023 року та Договір про внесення змін до договору про іпотечний кредит № DNF0G600000174 від 28 грудня 2023 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 Позичальник помер. На момент смерті Позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим за вищевказаним кредитним договором залишилась заборгованість у загальному розмірі 1 516 020.00 грн. 07 листопада 2024 року Банк звернувся з претензією кредитора до Першої Полтавської державної нотаріальної контори, яка у листі від 10 грудня 2024 року рекомендувала звернутися до нотаріальної контори Новомосковського району Дніпропетровської області, згідно з місцем реєстрації боржника. 22 грудня 2024 року Банк звернувся з претензією кредитора до Другої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, яка у листі від 30 грудня 2024 року повідомила, що нею було заведено спадкову справу після смерті Позичальника та у листі від 25 лютого 2025 року, що інформацію доведено до відома спадкоємців. Отримання Банком самостійно інформації про спадкоємців Позичальника не є можливим у зв`язку з дією положень ст. 8 Закону України «Про нотаріат». Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,вважається таким, що прийняв спадщину. Отримання позивачем інформації про осіб, які зареєстровані за однією адресою із спадкодавцем ускладнюється тим, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані є інформацією з обмеженим доступом, згідно з статтею 14 поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Без інформації про спадкоємців, у тому числі тих, хто проживав за адресою останнього місця реєстрації проживання померлого позичальника Банк позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у судовому порядку, адже пред`явлення позову до невідомих осіб не допускається. Метою процесуального інституту витребування доказів є допомога сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть одержати самостійно, що підтверджується обов`язком особи, яка заявляє клопотання про витребування доказів, долучити до нього відомості про неможливість отримання таких доказів особисто.
Заявник констатує, що він наразі позбавлений можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову та виконати вимоги процесуального закону в частині зазначення у позові інформації про відповідача(ів). Пред`явлення позовів до невідомих осіб, без зазначення відповідача(ів), ЦПК України не допускається.
Представниця заявника просила розглянути заяву у відсутність сторони. Представники заінтересованих осіб повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Згідно зі ст. 118 ЦПК України неявка заявника, заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду заяви.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши надані матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення доказів не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами ч. 4 ст. 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.
Положеннями ст. 116 ЦПК України встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.
Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу (ч. 4 ст. 116 ЦПК України).
Згідно з п. 4 6 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази.
Під час вирішення питання про забезпечення доказів суд ураховує не тільки права та інтереси заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із задоволенням заяви про забезпечення доказів.
За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на вказані вище норми цивільного процесуального законодавства України та вимоги заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», можна дійти висновку, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено, або збирання та подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.
Тобто забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду, прийнятій 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18.
Таким чином, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст. 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно до ст. 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.
Вирішуючи питання про забезпечення доказів, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації та предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню, у зв`язку із вжиттям таких заходів, прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Наведені обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.
Водночас, при зверненні до суду з клопотанням про витребування доказів до пред`явлення позову в порядку ч. 4 ст. 84 ЦПК України заявником на дотримання вимог ч. 1 ст. 116 ЦПК України не зазначено та не доведено, що докази, які просить забезпечити заявник, можуть бути втрачені або, що їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.
Серед іншого, суд зважає на те, що в розпорядженні представниці заявника є інформація щодо місця перебування спадкової справи, яка зберігається у Другій самарівській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області, відтак підстави припускати, що цей засіб доказування може бути втрачений або отримання його копії стане згодом неможливим чи утрудненим відсутні.
Що стосується вимоги заяви АТ КБ «Приватбанк» в частині витребування з Центру надання адміністративних послуг Губиниської селищної ради інформації про склад сім`ї ОСОБА_2 та інформацію про осіб зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем, то суд вважає на те, що в матеріалах, доданих до заяви про витребування доказів відсутні будь-які докази того, що заявником самостійно вживалися заходи щодо отримання таких відомостей. Крім того, в цій частині також відсутні підстави вважати те, що отримання цих доказів згодом стане неможливим.
Відповідно до ч. 5 ст. 118 ЦПК України за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.
З огляду на вищевикладене, суд висновує, що заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про витребування доказів до пред`явлення позову, не містить обґрунтування того, що докази, які просить забезпечити заявник, можуть бути втрачені або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.
Посилання представниці заявника на неможливість захисту прав позивача без отримання доказів, які нададуть змогу встановити можливих відповідачів для подання позовної заяви з вимогами про стягнення одноразовим платежем заборгованості, задоволення вимог шляхом звернення стягнення в межах спадкового майна не є підставою вважати наявними обставини, визначені ч. 1 ст. 116 ЦПК України та необхідністю вжиття судом заходів втручання у права, захищені Законами України «Про інформацію», «Про захист персональних даних» та «Про нотаріат».
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 76, 84, 116-118 ЦПК України, суд
у задоволенні заяви представниці Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у порядку самопредставництва, ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Друга самарівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Центр надання адміністративних послуг Губиниської селищної ради, про забезпечення доказів, поданої до подання позовної заяви, відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала суду складена і підписана 09 квітня 2025 року.

Суддя Д. О. Парфьонов