Провадження № 2/761/3013/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Матвєєва Ю.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Прайд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Прайд» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза поставлене паливо у розмірі 22759,50 грн., а також 3 % річних - 1048,33 грн., інфляційні втрати - 1874,66 грн. та стягнути судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.02.2023 року між ТОВ «Прайд» та ОСОБА_1 було укладено у спрощеній формі договір (№ 008893) поставки палива. На виконання умов, 06.02.2023 року Постачальником було передано Покупцю бланки дозволу на відпуск палива з персональними номерами №№ 152.142731 - 142735, 151.286801 - 286810, 159.50070 - 50074, 158.90754 - 158.90763 на підставі Видаткової накладної №Т-15877. Крім того, 07.04.2023 року було укладено у спрощеній формі договір (№ 009000), згідно якого Покупцю надано бланки дозволу на відпуск палива з персональними номерами №№ 151.289681 - 289690 на підставі Видаткової накладної № Т-15974. Товар підлягав оплаті в строк до 09 лютого 2023 року та до 10 квітня 2023 року відповідно, в загальній сумі 22759,50 грн. Однак, Відповідач свої обов`язки за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого ним товару не виконав, а тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Також на суму основної заборгованості позивачем було нараховано3 % річних - 1048,33 грн., інфляційні втрати - 1874,66 грн, яку просив стягнути.

20.09.2024 року до суду надійшла зазначена цивільна справа та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2024 року була передана до провадження судді Макаренко І.О.

Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-267 від 25.02.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «Прайд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

04 березня 2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Матвєєвої Ю.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін.

Відповідач процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

06 лютого 2023 року між ОСОБА_1 (далі - «Покупець») та ТОВ «ПРАЙД» (далі - «Постачальник») було укладено у спрощеній формі договір поставки палива (далі - «Договір 008893»), предметом якого є постачання палива (за бланками дозволу): бензин А-95, дизельне паливо.

06 лютого 2023 року Постачальником було передано Покупцю бланки дозволу на відпуск палива з персональними номерами №№ 152.142731 - 142735, 151.286801 - 286810, 159.50070 - 50074, 158.90754 - 158.90763 на підставі Видаткової накладної №Т-15877.

Покупець зобов`язаний був здійснити оплату палива (за бланками дозволу) до 09.02.2023р.

07 квітня 2023 року між Покупцем та Постачальником було укладено у спрощеній формі договір поставки палива (далі - «Договір 009000»), предметом якого є постачання палива (за бланками дозволу): дизельне паливо.

07 квітня 2023 року Постачальником було передано Покупцю бланки дозволу на відпуск палива з персональними номерами №№ 151.289681 - 289690 на підставі Видаткової накладної №Т-15974.

Покупець зобов`язаний був здійснити оплату палива (за бланками дозволу) до 10.04.2023р.

У період часу з 19.02.2023 по 09.05.2023р.р. Постачальником було відвантажено, а Покупцем, шляхом використання вищевказаних бланків дозволів на АЗС «U.GO», прийнято паливо (бензин А-95, дизельне паливо) у кількості 490 літрів, що підтверджується даними обліку програмного-апаратного комплексу Постачальника і службовими чеками.

Загальна вартість палива, фактично отриманого у власність Покупцем з використанням бланків дозволів за Договорами 008893 і 009000, становить 22 759,50 гривень (з ПДВ). Однак, Відповідач свої обов`язки за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого ним товару не виконав.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, при цьому розстрочення платежу може бути передбачено Договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 3 цієї статті у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 627, 629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

25.06.2024 року Постачальником на адресу Покупця було направлено лист про необхідність погашення заборгованості за Вих. №66 від 25.06.2024 р., але відповіді не отримав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем наданими суду доказами доведено невиконання відповідачем умов встановлені Договорами №№ 008893, 009000, в частині розрахунку за поставлений товар на суму в розмірі 22759,50 грн.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом виконання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач на виконання умов договору поставки поставив відповідачу паливо відповідно до видаткових накладних № Т-15877 від 06.02.2023р. та № Т-15974 від 07.04.2023р. на загальну суму 22759,50 грн. Видаткові накладні підписані позивачем та відповідачем, а також містять всі відповідні посилання та реквізити.

Таким чином суд вважає доведеним факт отримання відповідачем товару за договором поставки на загальну суму 22759,50 грн, яка в порушення умов вказаного договору не оплачена в повному обсязі відповідачем.

Отже ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару.

Покупець сплачує на користь постачальника 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції за увесь час прострочення згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивач довів, що відповідач порушив зобов`язання за договором поставки, а тому у нього виникло право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних від несплаченої суми боргу.

Згідно розрахунку заборгованості відповідач має сплатити 3 % річних - 1048,33 грн., інфляційні втрати - 1874,66 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості досліджено та перевірено судом, а відтак покладено в основу рішення.

Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів повної сплати заборгованості за договором поставки.

За таких обставин судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконав умови договору поставки, а тому на користь позивача необхідно стягнути суму основного боргу у розмірі 22759,50 грн., а також 3 % річних - 1048,33 грн., інфляційні втрати - 1874,66 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4844,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 525, 526, 530,625,655, 692, 712 ЦК України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ТОВ «Прайд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Прайд» () грошові кошти у загальному розмірі 25682,49 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «Прайд» () судовий збір в розмірі 4844,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

09 квітня 2025 року