р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/7910/24

№ провадження 2/495/1845/2025

28 березня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

за участю секретаря судового засідання: Федорової Л.А.

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Вінницького В.О.

представників відповідачки ОСОБА_2 адвокатів Черній І.В. та Зеленюка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

цивільну справу № 495/7910/24

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

20.08.2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідачка) про відшкодування моральної шкоди.

Так, позивачка просить суд:

- визнати такою, що принижує честь і гідність та право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію, поширену ОСОБА_2 в соціальній мережі «Facebook» у дописі та коментарях від 16.07.2024 року за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 та у дописіта коментарях за відповідним посиланням (https://www.facebook.com/Oksana.Bailo/posts/pfbid0ZdULsGLHt8fytTSHZC73PqEpcN68dviqdfXZtpgwo7AaDGFyjbi5ugn5vcN8YBMCl?rdid=FlmKgmwdCrjWExhW) від 14.07.2024 року

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесять тисяч) гривень 00 копійок розміру грошового відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесену суму судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.07.2024 року позивачці стало відомо про поширення відповідачкою щодо неї інформації в соціальній мережі «Facebook», яка викладена в брутальній, принизливій та непристойній формі. Даний прояв антикультурних, непристойних, принизливих висказувань в її сторону та відсутність мовленнєвого етикету є свідченням публічної зневаги до особистості позивачки, образою людської гідності, честі та порушенням основних принципів взаємоповаги. За твердженням позивачки, відповідачка робить систематично такі образливі та принизливі висловлювання на достатньо велику аудиторію, оскільки остання має більше ніж тисячу підписників у Фейсбуці. Позивачка зазначає, що в подальшому в коментарях до постів відповідачки, через принизливі висловлювання розпочалося масове цькування, було підхоплено іншими користувачами інтернету, поширювалися неправдиві факти, що завдало її додаткової моральної шкоди, відчуття пригніченості та апатії. Впродовж подальших днів виникали спроби входу сторонніми особами на особисту сторінку позивачки у соціальній мережі «Facebook» та ІНФОРМАЦІЯ_2 її обліковий запис «Facebook» зник, що призвело до гострої стресової реакції та астенії, що підтверджується відповідним медичним оглядом. Дії відповідачки викликали у позивачки серйозні психологічні та емоційні розлади, через постійний стрес і хвилювання вона стала меш ефективною, результативною на роботі, що призвело до трудового розладу та бездіяльності. Постійний страх, відчуття тривожності та негативний досвід спілкування в соціальних мережах викликали у позивачки антисоціальну поведінку, уникання спілкування з колегами та друзями, що значно вплинуло на особисте та професійне життя, у зв`язку з чим діями відповідачки була публічно принижена честь, гідність та ділова репутація позивачки та завдана моральна шкода.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2024 року відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі № 495/7910/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. По справі призначено підготовче судове засідання.

04.10.2024 року від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Зеленюка Д. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Так, представник відповідачки зазначив, що позивачкою не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував, що саме відповідачка є власником або здійснює інформаційне наповнення профілю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в соціальній мережі «Facebook», яка є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто може створити будь-яку кількість сторінок під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Матеріали справи не містять даних, що відповідачка поширювала спірну інформацію щодо позивачки, не доведено, що інформація виражена у брутальній, принизливій чи образливій формі та взагалі щодо частини інформації не доведено навіть факту її поширення. Позивачка жодним чином не доводить та не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між публікацією відповідачки та зникненням доступу позивачки до свого профілю в соціальній мережі «Facebook» та у зв`язку з принизливими коментарями інших користувачів інтернету читачів користувача «Oksana Bailo». За твердженням представника відповідачки, позивачка не надала будь-яких доказів у розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідачки та жодним чином не обґрунтувала розмір заявленої моральної шкоди.

28.10.2024 року від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Віницького В.О. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що відповідачка самостійно не надала жодних доказів, які б спростували факт володіння або контролю над її профілем « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у соціальній мережі «Facebook». Заперечення відповідачки щодо не доведення факту поширення інформації є необгрунтованими, оскільки позивачка надала докази, які в розумінні ЦПК України є електронними доказами, які будуть досліджуватися та оцінюватися в ході судового розгляду, а питання щодо їх належності, допустимості та достовірності вирішуватиметься судом. На думку представника позивачки, принизливі вислови відповідачки, які вона вживала у своїх дописах, поширених на сторінці позивачки у соціальній мережі «Facebook» є такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію останньої, були спрямовані на знецінення її як особистості, а також стали причиною погіршення стану здоров`я, спілкування з друзями, знайомими, колегами, потягло зменшення продуктивності та ефективності на роботі, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

18.11.2024 року від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Зеленюка Д. надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких представник зазначив, що законодавцем чітко регламентовано, що позивачка повинна подати докази разом із позовною заявою та зазначено дії учасника справи, уразі, якщо докази не можуть бути подані у встановлений законом строк з об`єктивних причин. Разом з тим, у позовній заяві позивачка жодним чином не зазначає про те, що в подальшому нею будуть долучені додаткові докази, а також про неможливість подання доказу, як і не зазначено обставин, які підтверджують, що позивачкою здійснено всі дії, спрямовані на отримання доказу. Зауважив, що більша частина скріншотів датовані до подання позовної заяви, тобто позивачка мала можливість надати відповідні докази у встановлений законом строк, однак не скористалась нею. Долучені скріншоти є неналежними доказами, оскільки не доводять факту, що саме відповідачка є власником/здійснює інформаційне наповнення профілю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у соціальній мережі «Facebook» та недопустимими доказами, оскільки подані з порушенням строку. Позивачкою не долучено до позовної заяви жодного електронного доказу, скрнішот, який позивачка вважає належним та допустимим доказом, можна було б вважати паперовою копією електронного документу, у випадку належного його офрмлення. Разом з тим, навіть за умови подання паперової копи електронного документу, позивачка зобов`язана зазначити про наявність в неї оригіналу електронного доказу. За твердженням представника відповідачки, не існує визнаної законом чи судовою практикою презумпції, що будь-яке висловлювання у брутальній, принизливій чи непристойній формі автоматично спричиняє моральну шкоду честі, гідності або репутації особи. З урахуванням всього вищезазначеного, представник вважає що у задоволенні позовної заяви має бути відмовлено в повному обсязі.

29.11.2024 року від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Віницького В.О. надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких він зазначив, що твердження представника відповідачки щодо неналежності доданих скріншотів до відповіді на відзив є необгрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах процесуального законодавства. Вважає, що наданими доказами встановлено зв`язок між профілем « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у соціальній мережі «Facebook» та відповідачкою - ОСОБА_2 , яка є власником та здійснює інформаційне наповнення даного профілю. Наведені заперечення відповідачки не узгоджуються з раніше висловленою позицією у відзиві, в якому не ставилося під сумнів існування відповідної публікації у профілі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у соціальній мережі «Facebook». Вказав, що позивачкою були надані належні, допустимі докази, які підтверджують відповідачкою інформації у брутальній, принизливій та непристойній формі, тому позивачкою доведено, а відповідачкою не спростовано факт поширення інформації у брутальній, принизливій та непристойній формі. Таким чином, вважає, що позивачкою наведено достатньо аргументів, надано відповідні документи, які в сукупності підтверджують завдану моральну шкоду та зазначено справедливу сатисфакцію, яка також буде оцінюватися та визначатися судом.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.11.2024 року закрито підготовче повадження по цивільній справі № 495/7910/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. Справу призначено до судового розгляду.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Вінницький В.О. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити відповідно наведених обґрунтувань у позовній заяві, у відповіді на відзив та у додаткових поясненнях.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю підтримала думку свого представника та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що вважає їх цілком обґрунтованими та доведеними належними доказами.

Представники відповідачки ОСОБА_2 адвокати Черній І.В. та Зеленюк Д.В. у судовому засіданні категорично не погодились із позовними вимогами ОСОБА_1 , вважали такі вимоги взагалі безпідставними, необґрунтованими та недоведеними жодним належним та допустимим доказом. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та вислухавши всіх учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Як вказують позивачка та її представник, 16.07.2024 року ОСОБА_1 стало відомо про поширення щодо неї інформації в соціальній мережі «Facebook», яка викладена в брутальній, принизливій та непристойній формі особою, яка зареєстрована під іменем «Oksana Bailo» (відповідачка).

За твердженням позивачки, вона натрапила на пост в соціальній мережі «Facebook», опублікований відповідачкою, в якому остання звинуватила її у створенні фейкового профілю з якого, зі слів відповідачки, вона та інші користувачі даної соціальної мережі отримували образливі коментарі, фальсифікації скриншотів переписки з особистих повідомлень. Зазначений пост супроводжувався інвективною, неважливою, образливою лексикою, спрямованою в її сторону.

Позивачка зазначила, що даний прояв антикультурних, непристойних, принизливих висказувань в її сторону та відсутність мовленнєвого етикету є свідченням публічної зневаги до її особистості, образою людської гідності, честі та порушенням основних принципів взаємоповаги, оскільки відповідачка робить систематично такі образливі та принизливі висловлювання на достатньо велику аудиторію, так як остання має більше ніж тисяч підписників у Фейсбуці.

Крім цього, позивачка вказала, що в подальшому в коментарях до постів відповідачки, через принизливі висловлювання розпочалося масове цькування, було підхоплено іншими користувачами інтернету, поширювалися неправдиві факти, що завдало її додаткової моральної шкоди, відчуття пригніченості та апатії. Впродовж подальших днів виникали спроби входу сторонніми особами на її особисту сторінку у соціальній мережі «Facebook» та 20.07.2024 року її обліковий запис «Facebook» зник, що призвело до гострої стресової реакції та астенії, що підтверджується відповідним медичним оглядом.

Позивачка зауважила, що дії відповідачки викликали у неї серйозні психологічні та емоційні розлади, через постійний стрес і хвилювання вона стала менш ефективною, результативною на роботі, що призвело до трудового розладу та бездіяльності. Постійний страх, відчуття тривожності та негативний досвід спілкування в соціальних мережах викликали у неї антисоціальну поведінку, уникання спілкування з колегами та друзями, що значно вплинуло на особисте та професійне життя, у зв`язку з чим діями відповідачки була публічно принижена її честь, гідність та ділова репутація, а також завдана моральна шкода.

Дані обставини і стали підставою для звернення до суду із відповідною позовною заявою про відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Наведене положення стисло відтворює зміст концептуальних засад преамбули Загальної декларації прав людини.

Відповідно до ст.28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Частина 4 статті 32 Конституції України закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Даною нормою Конституції України здійснення вказаних прав може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи, право на повагу до гідності та честі захищається нормами Цивільного кодексу України.

Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність та ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Так, статтями 270, 297 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За правилом ст.275 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Захист такого права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, належить позивачеві.

Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Статтею 299 Цивільного кодексу України закріплено право фізичної особи на недоторканність та право на судовий захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч.2 ст.302 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №1 д 27.02.2009р., відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Згідно п.п.18-19 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію на відповідача може бути накладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до абз.2 ст.30 ЗУ «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Між тим, з матеріалів справи не вбачається, що саме відповідачка поширює оспорювану позивачкою інформацію в мережі Інтернет, оскільки мережа «Facebook» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки інтернет-мережа «Facebook» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію, про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.

Таким чином, позивачкою не доведено, що саме відповідачка є власником та здійснює інформаційне наповнення профілю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в соціальній мережі «Facebook», що саме вона здійснила публікацію, в якій на думку позивачки містяться висловлювання, виражені в брутальній, принизливій чи непристойній формі.

Відповідно до ч.3 ст.277 Цивільного кодексу України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивачки, порушує її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Як випливає зі змісту ст.297 Цивільного кодексу України, кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та противоправних посягань.

Проте, суд вважає, що позивачкою не доведений факт її приниження відповідачкою, а саме те, що вказані висловлювання в соціальній мережі «Facebook» виражені у формі оціночних суджень, а також виражені у брутальній, принизливій чи непристойній формі, не надає висновку експерта, який би підтвердив, висловлювання виражені у формі оціночних суджень в одній із вказаних форм.

На думку суду, частина висловлювань є фразеологізмами та не є негативною інформацією, що порушує особисті немайнові права позивачки.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В протиріч вищезазначеному, позивачка не надала суду підтвердження наявності такої шкоди, а також не доведено наявність причинного зв`язку між діями відповідачки та шкодою, відсутні обґрунтування розміру заявленої до стягнення суми.

Суд не приймає до уваги медичну довідку ТОВ «Медичний центр» Добробут-поліклініка» від 26.07.2024 року, відповідно до якої у позивачки ОСОБА_1 встановлено діагноз МКХ 10 «Реакція на тяжкий стрес та розлади адаптації», діагноз клінічний «Гостра реакція на стрес з емоційною дехригуляцією та соматичним синдромом (безсоння, стресіндукована диспепсія, функціональна нудота, астенія), оскільки такі діагнози не містять причино-наслідкового зв`язку з діями відповідачки.

Тобто, з вказаної довідки не можливо встановити, що тривожність позивачки виникла саме внаслідок дій відповідачки, відсутні виявлення функціонального рівня психічної діяльності, особистісні та емоційні прояви суб`єкта, особливості їх динаміки під впливом конкретних життєвих подій.

Ключовим у спорах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи є визначення сукупності обставин, що становлять склад дифамаційного правопорушення, а саме: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У разі відсутності хоча б однієї з обставин, відсутній склад дифамаційного правопорушення.

Таким чином, в ході судового розгляду справи не знайшло своє підтвердження обґрунтованими підставами вважати, що саме інформація, поширена відповідачкою (що також не доведено) в соціальній мережі «Facebook» у дописі та коментарях від 16.07.2024 року за відповідним посиланням та яким чином принизила честь, гідність, завдала шкоди діловій репутації позивачки.

Крім цього, відсутні належні докази та обґрунтування, визначеного позивачкою розміру моральної шкоди, завданої розповсюдженням такої інформації у сумі 50 000 грн., тобто інформація поширена в соціальній мережі «Facebook» не містить повного складу дифамаційного правопорушення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 28, 32, 34, 55, 68 Конституції України, п.п. 15, 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», ст.ст.23, 201, 207, 275, 277, 297, 299, 302 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 11.04.2025.

Суддя Віталій МИШКО