Справа № 351/2986/23
Номер провадження №2/351/48/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Боднарук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Снятині в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0198, площею 0,5864 га, що розташована на території Ганьківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та належала ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті спадкоємцем за заповітом став ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті спадкоємцем за законом стала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до заповіту ОСОБА_4 , складеного 25 червня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 22, все належне їй майно, де б воно не було, де б не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_1 , 1973 року народження. 15 листопада 2023 року позивачка ОСОБА_1 отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ №025120, виданий на ім`я ОСОБА_2 після її смерті.

У своїй позовній заяві позивачка просила суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5864 га, яка розташована на території Ганьківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем за заповітом якої був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого спадкоємцем за законом була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області Кушик В. у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 квітня 1948 року ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 7. Батьками записані: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 07 вересня 1972 року ОСОБА_3 , 1950 р.н. та ОСОБА_7 , 1948 р.н., зареєстрували шлюб у Ганьківській сільській раді Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 5. Прізвище після реєстрації одруження чоловіка ОСОБА_8 , дружини - ОСОБА_8 .

Згідно з копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 09.10.1973 ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що в Книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 23. Батьками записані: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 .

Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 12 листопада 1992 року вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 13. Прізвище після укладення шлюбу чоловіка - ОСОБА_11 , дружини - ОСОБА_11 .

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого повторно 02 серпня 2023 року виконавчим комітетом Ганьківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 18.

Згідно з довідкою Першої Снятинської державної нотаріальної контори № 1274/02-14 від 15.11.2023 після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала в с. Ганьківці Коломийського району Івано-Франківської області, спадкоємцем за заповітом на все майно був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 . Спадкова справа № 106/1998.

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 878 від 23.03.2000 спадкоємцем майна, а саме земельної частки (пай), яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Покуття» с. Ганьківці Снятинського району Івано-Франківської області розміром 35,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі, належного померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0091752, виданого Снятинською районною державною адміністрацією 20.03.2000 і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20.03.2000 за № 74 є ОСОБА_3 .

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 03 січня 2013 року Ганьківською сільською радою Снятинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1.

Згідно з довідкою Першої Снятинської державної нотаріальної контори № 1276/02-14 від 15.11.2023 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , згідно з Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстави свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа не заведена.

Згідно з довідкою № 75 від 04.03.2025, виданою Заболотівською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, в господарстві по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані на день смерті ОСОБА_3 : ОСОБА_4 дружина, 1950 р.н., ОСОБА_1 дочка, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 зять, 1970 р.н., ОСОБА_12 онука, 1997 р.н., ОСОБА_13 онук, 1999 р.н.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 10 травня 2023 року Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 304.

Відповідно до копії заповіту від 25.06.2020, посвідченого в.о. старости Ганьківського старостинського округу Заболотівської селищної ради об`єднаної територіальної громади Снятинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 .

Згідно з копією заяви до Першої Снятинської державної нотаріальної контори № 485 від 28.06.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка постійно проживала у АДРЕСА_1 .

Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № витягу: 72993653, дата видачі 28.06.2023, зареєстрована спадкова справа за номером 70853520, спадкодавець ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою Першої Снятинської державної нотаріальної контори № 1275/02-14 від 15.11.2023 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала в с. Ганьківці Коломийського району Івано-Франківської області, заведена спадкова справа № 146/2023 на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом від 28.06.2023 за № 485 дочки померлої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки с. Ганьківці Коломийського району Івано-Франківської області. Заяв від інших спадкоємців не надходило.

Згідно з копією довідки № 438 від 02.08.2023, виданої Заболотівською селищною радою Коломийського району Івано-Франківської області, в господарстві по АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані на день смерті ОСОБА_4 : ОСОБА_1 дочка, 1973 р.н., ОСОБА_10 зять, 1970 р.н., ОСОБА_12 онука, 1997 р.н., ОСОБА_13 онук, 1999 р.н. Заповіт від імені ОСОБА_4 , 1948 р.н., посвідчено у виконкомі Ганьківської сільської ради 25.06.2020 по реєстру № 22.

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що від імені ОСОБА_4 зареєстрований заповіт за № 22 від 25.06.2020.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1277/02-31 від 15 листопада 2023 року, державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Білоконь К.С. відмовлено у здійсненні нотаріальної дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , жительці АДРЕСА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,59 га, що розташована на території Ганьківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, яка належала ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем за заповітом якої був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 . Після його смерті спадкоємцем за законом була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки Державний акт на право приватної власності був виданий на ім`я ОСОБА_2 після її смерті.

З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 025120, виданого 22.02.2001, вбачається, що ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,59 га, яка розташована на території Ганьківської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 620.

Згідно з копією Державного акту на право колективної власності на землю серії ІФ, виданого 11.10.1998 КСП «Вишневі зорі», вказаному власнику землі передається у колективну власність землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Ганьківської сільської Ради народних депутатів від 16 червня 1998 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 2.

До даного акту додано Додаток № 1 Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, згідно з яким під номером 620 зазначена ОСОБА_14 .

Відповідно до довідки Заболотівської селищної ради від 30.10.2024 № 480 при складанні списків під порядковим номером 620 записано ОСОБА_14 , а правильно повинно бути ОСОБА_2 згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ІФ ОСОБА_2 була членом колективного господарства та отримала земельну ділянку (пай) в розмірі 0,586 га.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві власності її бабі на момент смерті, а правовстановлюючий документ на неї був виданий після її смерті. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За змістом Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами цього Кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Отже, спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тлумачення розділу 7 «Спадкове право» ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам, а також державі або окремим організаціям. Частина майна, що залишилася незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом в порядку черговості (ст. 537 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління і володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

Аналогічні норми передбачені і у Цивільному кодексі України.

Так, частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , зокрема на спірну земельну ділянку. Спадщину позивачка прийняла відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів спадкової справи позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інше майно, яке належало спадкодавцю на праві власності. Однак через те, що державний акт на спірну земельну ділянку виданий на ім`я ОСОБА_2 після її смерті, позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цю земельну ділянку, а тому позивач не оформив у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлений можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку.

Проте, суд вважає, що право позивача, у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування.

З наданих суду документів вбачається, що відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 025120, виданого 22.02.2001, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,59 га, яка розташована на території Ганьківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 620 . Однак за життя ОСОБА_2 не отримала Державного акту на право приватної власності на землю, а зазначений правовстановлюючий документ був виданий вже після її смерті.

Отже, предметом спору в цій справі є земельна ділянка загальним розміром 0,59 га, розташована на території Ганьківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, яка відповідно до державного акту належала бабі позивачки та яку бажає успадкувати позивачка.

Підстави та процедура набуття права власності на земельну ділянку на час відкриття спадщини регулювалися Земельним кодексом України 1990 року.

Відповідно до положень ст. 17 ЗК України 1990 року (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Згідно з частинами 3 і 4 ст. 17 цього Кодексу громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до відповідної ради за місцем розташування земельної ділянки, яка розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Відповідно до ч. 7 ст. 17 цього Кодексу Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Відповідно до ст. 22 цього Кодексу право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після встановлення меж ділянки в натурі та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування.

Відповідно до ст. 23 цього Кодексу право власності чи право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються сільськими, селищними, міськими, районними радами.

З огляду на викладене, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Отримання земельних ділянок у власність на пай в колективних сільськогосподарських підприємствах має свої особливості.

Паювання сільськогосподарських земель започатковано Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно з яким паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Процедура паювання згідно з цим Указом передбачала низку послідовних етапів, зокрема: виготовлення Державного акта на право колективної власності на землю та складання списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай); грошову оцінку угідь, що знаходяться у колективній власності згідно з методикою КМ України; визначення вартості та розміру земельної частки (паю) кожного члена, який визначається в умовних кадастрових одиницях комісією КСП, затвердження районною державною адміністрацією визначених комісією КСП розміру земельної частки (паю); видача громадянам районною державною адміністрацією сертифікату на право на земельну частку (пай) та його реєстрація.

І лише після виконання сукупності наведених умов та отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) та його реєстрації громадянин має право на виділення йому на пай земельної ділянки в натурі з дотримання положень Земельного кодексу України.

Згідно з пунктом 2 Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член кооперативного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року (із змінами та доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2), згідно зі статтею 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену на місцевості. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.08.2008 року судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Тобто право на земельну частку (пай), на який особа мала право за життя, але не встигла оформити, виникає лише у тому разі, коли померла особа була включена до державного акту на право колективної власності на землю.

Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 як спадкоємець померлої ОСОБА_4 має право на спадкування за заповітом спадкового майна, яке залишилось після смерті останньої, зокрема й на спірну земельну ділянку, оскільки позивачка прийняла спадщину відповідно до вимог закону та не відмовлялася від її прийняття. Таким чином, спірна земельна ділянка може бути успадкована позивачкою за умови наявності у спадкодавця права власності на неї.

Право власності спадкодавця ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підтверджено копією Державного акту на право колективної власності на землю, виданого 11.10.1998 КСП «Вишневі Зорі» та доданим до Акту списком громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства.

За таких обставин суд вважає, що право власності на спірну земельну ділянку виникло у ОСОБА_2 за її життя, підтверджено належними та допустимими доказами, а тому має перейти до спадкоємця ОСОБА_1 за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Ураховуючи викладене вище, приймаючи до уваги у сукупності письмові докази по справі, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5864 га, кадастровий номер :02:001:0198, яка розташована на території Ганьківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем за заповітом якої був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем за законом якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ;

- відповідач: Снятинська міська рада Коломийського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: 78300, Івано-Франківська область, Коломийський район, м. Снятин, пл. Незалежності, буд. 1, .

Суддя Іван ПОСОХОВ