ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м.Суми

Справа №583/24/24

Номер провадження 22-ц/816/52/25

22-ц/816/51/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ»,

третя особа Приватне акціонерне товариство «РАЙЗ-МАКСИМКО»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ»

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2024 року та на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2024 року у складі судді Соколової Н.О., ухвалені в м.Охтирка,

в с т а н о в и в :

03 січня 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Абрамовича О.В., звернулася до суду з позовом до ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ», третя особа ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» про розірвання договору оренди землі та стягнення індексації.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3,9399 га, кадастровий номер :01:001:0270, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чернеччинської сільської об`єднаної територіальної громади (колишньої Кардашівської сільської ради) Охтирського району Сумської області. 02.11.2017 року вона уклала з ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» договір оренди землі №444/17 строком на 10 років, відповідно до умов якого орендна плата вноситься у грошовій формі та в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 11222,45 грн. 28.03.2018 року між ОСОБА_1 , ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» було укладено трьохсторонню додаткову угоду №1 до договору №444/17, відповідно до якої новий орендар ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» приймає на себе всі права та обов`язки від ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО», а також сторони вирішили внести зміни/доповнення, зокрема про те, що з 2017 року орендна плата складає 11222,45 грн, що становить 10% нормативної грошової оцінки.

Посилаючись на те, що орендар неналежним чином виконує умови договору оренди, а саме орендну плату сплачує без індексації, тобто частково не виконує обов`язку зі сплати орендної плати, просила розірвати договір оренди землі №444/17, який укладено 02.11.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» щодо оренди земельної ділянки площею 3,9399 га, кадастровий номер :01:001:0270, номер запису про інше речове право 23334299; стягнути з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі №444/17 від 02.11.2017 року в розмірі 17831,18 грн, а також всі понесені ним судові витрати.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди землі №444/17, який укладено 02 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» щодо оренди земельної ділянки площею 3,9399 га, кадастровий номер :01:001:0270.

Стягнуто з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію за договором оренди землі в сумі 17831,18 грн, обраховану без вирахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2024 року стягнуто з ТОВ «РАЙЗ-ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 16112 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

В апеляційній скарзі ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог; скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката відмовити в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що позивачу щорічно виплачувалася орендна плата у відповідності до розміру земельної ділянки, що відповідало домовленості сторін. Розрахунки, надані позивачем, зроблені некоректно.

Зазначає, що порядок індексації орендної плати законом не передбачений, у договорі оренди землі така інформація відсутня. Складність також полягала в тому, що індекс інфляції публікується за попередні періоди, тому на час виплати орендної плати точний індекс інфляції за поточний рік ще не був відомий.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно та неправомірно провів розрахунок індексації орендної плати, не застосувавши строків позовної давності, про що було вказано у відзиві на позовну заяву.

Крім того, вважає, що часткова невиплата орендної плати в силу ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України «Про орендну плату» не є підставою для розірвання спірних договорів, оскільки не носить систематичного характеру та не є суттєвою по відношенню до виконаної частини умов договору.

Вказує, що при ухваленні додаткового рішення та відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката, судом не враховано, що під час розгляду справи позиція позивача фактично не змінювалася, при цьому, аргументи, викладені позивачем у позовній заяві не потребували ні додаткового часу, ні зусиль на підготовку.

Учасники справи правом на подання відзиву не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, так як їх явка не є обов`язковою, а позиція кожної сторони є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0270, площею 3,9399 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться на території Чернеччинської сільської об`єднаної територіальної громади (колишньої Кардашівської сільської ради), Охтирського району, Сумської області (а.с. 6).

02.11.2017 року ОСОБА_1 уклала договір оренди землі №444/17 з ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0270, площею 3,9399 га, (далі Договір №444/17) строком на 10 років (а.с. 9-10).

09.11.2017 року договір №444/17 був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 23334299, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 13.11.2017 №103571170 (а.с. 11).

Пунктом 9 цього договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 10% нормативної грошової оцінки, що складає 11222,45 грн.

Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати на земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Відповідно до п. 11 договору орендна плата вноситься у такі строки: 1 (один) раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 31 грудня.

Пунктом 39 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

В пункті 40 договору оренди визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

28.03.2018 року між ОСОБА_1 (орендодавець), ПрАТ «РАЙЗ-МАКСИМКО» (орендар) та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (новий орендар) укладено додаткову угоду №1 про заміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення договору оренди землі №444/17, відповідно до якої орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди. Сторони домовилися внести зміни/доповнення в договір оренди, зокрема, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 112224,47 грн, орендна плата складає 11222,45 грн (а.с. 12).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 29.12.2023 вбачається, що ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» було нараховано та виплачено ОСОБА_1 орендну плату без вирахування податків та інших обов`язкових платежів: у 2018 році - 11222,45 грн, у 2019 році 12344,69 грн, у 2020 році 12344,67 грн, у 2021 році 12344,67 грн, у 2022 році 12344,67 грн, у 2023 році 12344,67 грн (а.с. 14-16).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував умови договору оренди, а саме систематично не в повному обсязі сплачував орендну плату, що згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України є підставою для розірвання за рішенням суду договору оренди земельної ділянки. Крім того, суд вважав, що права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь позивача суми невиплаченої індексації за договором оренди землі.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 цього Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»).

Частинами 1-3 статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна.

За змістом ст.ст. 21, 22, 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Аналіз ч.3 ст.762 ЦК України дозволяє стверджувати, що договором найму або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Це правило розраховано на те, щоб на майбутнє можна було змінювати або навіть забезпечити автоматичну зміну розміру плати за користування. Зокрема, сторони в договорі найму можуть встановити, що: розмір плати за користування за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць; плата за користування підлягає індексації.

Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізми їх застосування є різними як за правовим змістом, так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (ст. 289 ПК України).

Отже, за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до ч.3 ст.21 Закону України «Про оренду землі» (індексується лише орендна плата).

За загальним правилом, індексація орендної плати здійснюється шляхом корегування суми орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць.

При цьому, базовим місяцем уважатиметься місяць, у якому востаннє змінювалася (чи підлягала перегляду) орендна плата, тобто місяць, з якого почала діяти нова нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №925/457/23.

Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі та додаткових угод до нього слідує, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язання за укладеним договором оренди землі, виплата орендної плати позивачу проводилася без урахування індексації.

Проведений судом першої інстанції розрахунок орендної плати з урахуванням індексів інфляції за 2018-2023 роки відповідає розрахунку, наведеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №925/457/23.

Отже, всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за укладеним договором оренди землі, оскільки виплата орендної плати за 2018-2023 роки позивачу проведена не у повному обсязі. Так, за договором оренди землі №444/17 від 02.11.2017 р. розмір орендної плати складав:

у 2018 році - 11829,81 грн (11222,45 грн (сума орендної плати) х 105,412% (сукупний індекс інфляції за період з грудня 2017 року по червень 2018 року), з яких виплачено 11222,45 грн. Недоплата становить 607,36 грн.

У 2019 році - 12870,17 грн (11222,45 грн (сума орендної плати) х 114,682% (сукупний індекс інфляції за період з грудня 2017 року по вересень 2019 року), з яких виплачено 12344,69 грн. Недоплата становить 525,48 грн.

У 2020 році - 13167,82 грн (11222,44 грн (сума орендної плати) х 117,335% (сукупний індекс інфляції за період з грудня 2017 року по вересень 2020 року), з яких виплачено 12344,67 грн. Недоплата становить 823,15 грн.

У 2021 році - 14472,00 грн (11222,44 грн (сума орендної плати) х 128,956% (сукупний індекс інфляції за період з грудня 2017 року по липень 2021 року), з яких виплачено 12344,67 грн. Недоплата становить 2127,33 грн.

У 2022 році - 18933,64 грн (11222,44 грн (сума орендної плати) х 168,712% (сукупний індекс інфляції за період з грудня 2017 року по грудень 2022 року), з яких виплачено 12344,67 грн. Недоплата становить 6588,97 грн.

У 2023 році - 19503,56 грн (11222,44 грн (сума орендної плати) х 173,791% (сукупний індекс інфляції за період з грудня 2017 року по вересень 2023 року), з яких виплачено 12344,67 грн. Недоплата становить 7158,89 грн.

Загальний розмір недоплаченої орендної плати становить 17831,18 грн, який суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача без вирахування податків та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів погоджується з присудженим до стягнення з відповідача розміром невиплаченої індексації за договорами оренди землі, який зроблений судом відповідно до вимог законодавства. Не погоджуючись з цим розрахунком, відповідачем не наведено власного розрахунку.

Відсутність у договорі оренди землі узгодженого сторонами порядку обрахування орендної плати з урахуванням індексу інфляції не звільняє відповідача, як зобов`язану сторону, від виконання взятих на себе зобов`язань за договором оренди землі.

Щодо доводів відповідача про проведення розрахунку заборгованості з орендної плати з пропуском строків позовної давності, то їх колегія суддів вважає безпідставними. Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, адже з позовом ОСОБА_1 звернулася в межах визначених ст. 257 ЦПК України строків.

Переглядаючи рішення суду в частині вирішення позовних вимог про розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини 1 статті 141 ЗК України передбачено,що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 виснувала, що у разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України.

Тобто якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).

Колегією суддів було встановлено, що дійсно відповідачем у 2018 - 2023 роках не були в повному обсязі виконані зобов`язання за договором оренди землі в частині виплати орендної плати з урахуванням індексації. Розмір недоплаченої орендної плати за договором оренди за 2018 рік становить 607,36 грн, що складає 5 % від річного розміру орендної плати, за 2019 рік становить 525,48 грн, що складає 4 % від річного розміру орендної плати, за 2020 рік становить 823,15 грн, що складає 6 % від річного розміру орендної плати, за 2021 рік становить 2127,33 грн, що складає 14,7 % від річного розміру орендної плати, за 2022 рік недоплата становить 6588,97 грн, що складає 34 % від річного розміру орендної плати, за 2023 рік становить 7158,89 грн, що складає 36,7% від річного розміру орендної плати.

Зазначені розміри недоплаченої відповідачем орендної плати, на переконання колегії суддів, є незначними та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець не був значною мірою позбавлений того, на що розраховував. Жодних доказів на спростування даного висновку позивачем не надано.

Позиція сторін свідчить про те, що вони не дійшли згоди щодо порядку обрахунку розміру орендної плати з урахуванням індексації, тобто умисної недоплати орендної плати з боку відповідача позивачем не доведено.

Таким чином, зважаючи на те, що часткова несплата відповідачем орендної плати у 2018 - 2023 роках не призвела до істотного порушення умов укладеного між сторонами договору, колегія суддів не вбачає підстав для розірвання договору оренди землі №444/17 від 02.11.2017 року та вважає, що стягнення з відповідача заборгованості із орендної плати буде ефективним та пропорційним способом захисту порушеного права позивача.

Виходячи з викладеного, на підставі п. 3) та п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, а в частині вирішення позовних вимог про стягнення невиплаченої індексації рішення підлягає залишенню без змін.

Ухвалюючи додаткове рішення від 06 березня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області виходив з того, що враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг, ціну позову та (або) значення справи для сторони, розмір витрат на правничу допомогу в сумі 16112 грн є співмірним.

Проте, колегія суддів не може погодитись, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача в заявленому повному розмірі. Суд першої інстанції не врахував принципів пропорційності, розумності, заперечення представника відповідача про стягнення правничої допомоги, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів вважає, що судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, в розмірі 6000 грн були б достатніми для позивача та не становили б надмірного тягаря для відповідача при повному задоволенні позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2024 року в частині розподілу між сторонами понесених судових витрат та додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2024 року підлягає зміні.

Пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 4211,20 грн судових витрат (1211,20 грн судового збору та 3000 грн витрат на правничу допомогу) за розгляд справи в суді першої інстанції.

Також, пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги відповідача, з позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1816,80 грн, сплачений товариством за апеляційний перегляд рішення суду.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України остаточно необхідно стягнути судові витрати з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 2394,40 грн (4211,20 грн 1816,80 грн).

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 05 червня 2024 року у справі №583/2206/23.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ», третя особа Приватне акціонерне товариство «РАЙЗ-МАКСИМКО» про розірвання договору оренди землі.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2024 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 невиплаченої індексації залишити без змін.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 березня 2024 року змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2394,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов