Справа №949/227/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить розірвати шлюб, який зареєстрований 24 листопада 1991 року Половлівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено запис №9, а також просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із нею, залишивши їх на її вихованні.
Свої вимоги мотивує тим, що 24 листопада 1991 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Половлівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено запис №9.
Від даного шлюбу у сторін народилося тринадцять дітей: син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; дочка - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; дочка - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; син - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; дочка - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , які на даний час досягли повноліття. Та неповнолітні діти - дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Проте між сторонами відсутнє взаємопорозуміння та у них різні погляди на сімейні цінності. Спільне життя, яке б грунтувалось на почуттях взаємної любові та поваги не склалось, а тому одруження з відповідачем виявилось невдалим.
З самого початку їхнього спільного сімейного життя, стосунки між ними протягом двадцяти п`яти років були добрі, але потім вони стали погіршуватися, оскільки відповідач почав вживати алкогольні напої, якими на даний час зловживає та зовсім не приділяє уваги їй та дітям. Також відповідач постійно пред`являє позивачці різні претензії, які є безпідставними, після чого між ними зникла довіра і кожен із них протягом останнього часу, живе своїм життям та своїми інтересами.
Коли відповідач перебуває у стані алкогольного сп`яніння, то на цьому грунті безпричинно влаштовує сварки в сім`ї. Він не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного та виховання їхніх дітей. Ставлення відповідача до сім`ї призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер і подальше його збереження суперечить інтересам сторін, оскільки подружжям вони є тільки юридично, а фактично їхня сім`я вже давно розпалась.
До початку судового засідання від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, будучи належним чином двічі повідомленим про дату, час і місце судового засідання, (а.с.32-33. 35-36) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 листопада 1991 року, шлюб зареєстрований Половлівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №9. Дана обставина стверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 27 лютого 2004 року (а.с.23).
Від даного шлюбу у сторін народилося тринадцять дітей: син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; дочка - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; син - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; дочка - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; син - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; дочка - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , які на даний час досягли повноліття. Та неповнолітні діти: дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7-19).
Згідно із статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.
Однак, як вбачається із позовної заяви, позивачка вважає, що при таких відносинах, вони не зможуть зберегти їхню сім`ю та бути разом, оскільки їх шлюб носить формальний характер і подальше його збереження суперечить інтересам сторін, а тому примирення є неможливе.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України та ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя.
Згідно п.10 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду.
Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами втрачено любов та взаємоповагу, шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально, примирення є неможливим, сім`я розпалася остаточно і зберегти її - неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати.
Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, то слід зазначити наступне.
Згідно ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з вимогами ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
У частині 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Звертаючись з позовом, позивачка одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просила суд фактично констатувати, з ким залишаються проживати неповнолітні діти після розірвання шлюбу, а визначення місця проживання дитини з одним з батьків при розірванні шлюбу і залишення дитини на проживання мають різні значення.
Матеріали справи не містять доказів створення перешкод позивачки у проживанні дітей із нею, так само матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідача у проживанні дітей із ним до дати подання позову, і сторони таких доказів до справи не надавали.
Тим більше, із довідки про склад сім`ї №145 від 21 січня 2025 року, виданої Миляцькою сільською радою Сарненського району Рівненської області (а.с.20) та акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства / фактичного місця проживання особи №146 від 22 січня 2025 року (а.с.21-22), судом встановлено, що на даний час неповнолітні діти, а також відповідач зареєстровані та фактично проживають разом із позивачкою за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Тобто вказані обставини свідчать про відсутність у сторін спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.
Згідно ч. 2, 8, 9, ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Судом встановлено, що на час ухвалення судового рішення, дочці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 17 років і 3 місяці (а.с.15); дочці - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилося 15 років і 8 місяців (а.с.16), а дочці - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виповнилося 14 років і 3 місяці (а.с.17). Тобто вони досягнули 14 років.
Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , можуть вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності (користуванні) житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання неповнолітніх дітей, яким виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , необхідно відмовити.
Що стосується визначення місця проживання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , то оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, втім позивачкою заявлено вимогу про залишення проживання спільних неповнолітніх дітей із нею на її вихованні після розірвання шлюбу, тому виходячи з заявлених вимог, в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільних неповнолітніх дітей, а суд лише констатує місце їх проживання після розірвання шлюбу не визначаючи та не змінюючи його, а відтак такі позовні слід задоволити.
При подачі позову, позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Отже, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволенню, тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 1211,20 грн.
Тому, на підставі викладеного, керуючись ст. ст.104,105,110,112 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити частково.
Шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 24 листопада 1991 року Половлівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження, зроблено запис №9 - розірвати.
Після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити - " ОСОБА_16 ".
Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , слід залишити проживати із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.) понесених позивачем судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ID-картка № НОМЕР_3 від 27 серпня 2019 року, орган, що видав 5617.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомий, паспорт серії НОМЕР_4 .
Суддя: підпис
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області Оборонова І.В.