ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2369/23 Номер провадження 22-ц/814/651/25Головуючий у 1-й інстанції Грошова Н.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 липня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна митна служба України про стягнення моральної шкоди, заподіяної неправомірним рішенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 87894,08 грн.

Вказував, що при ввезенні на митну територію України 02.09.2020 належного йому автомобіля SKODA Roomster, в декларації митна вартість автомобіля була визначена в розмірі 1300 євро за ціною договору купівлі продажу автомобіля 1200 євро плюс доставка авто до кордону 100 євро.

Разом з тим, відповідач відмовився визнавати вказану вартість, у зв`язку з чим відмовив йому у митному оформлені автомобіля та одночасно з цим прийняв рішення про коригування митної вартості автомобіля, яким самостійно визначив його вартість на рівні 1850 євро. Внаслідок чого він вимушений був додатково сплатити 5772,73 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ним було здійснено запити до різних митниць з метою з`ясування вартості ідентичних/подібних його автомобілю інших транспортних засобів. На що отримав відповіді про митну вартістю навіть нижчу, ніж була заявлена ним під час митного оформлення (1300 євро).

При цьому, Житомирська та Тернопільська митниці відмовилися надати публічну інформацію, в зв`язку з чим ним було оскаржено їх відмови в судовому порядку та рішеннями Полтавського окружного суду від 04.10.2021 та 15.09.2021 визнано протиправними відмови Житомирської митниці та Тернопільської митниці відповідно та зобов`язано їх надати публічну інформацію. Вказані рішення набрали законної сили.

В подальшому рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2023, його позов до Дніпровської митниці Держмитслужби, Полтавської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення задоволено і визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/0000701.

14.06.2023 він звернувся до Полтавської митниці щодо повернення надлишково сплачених коштів, які він був вимушений сплатити під час проведення митного оформлення, і 23.06.2023 вказані кошти були повернуті.

Між тим, строк повернення надлишково сплачених з вини відповідача коштів, тривав з 03.09.2020 по 23.06.2023, що складає 1024 дня.

З моменту прийняття відповідачем неправомірного рішення про коригування митної вартості та адміністративних спорів з відповідачем з 03.09.2020 по 26.06.2023 і завершуючи поверненням незаконно стягнутих коштів, впродовж всього цього часу він відчував психічне напруження; переживання, пов`язані з невизначеністю ситуації; стурбованість і тривогу через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на нього та членів сім`ї; розчарування у зв`язку з фактичною незахищеністю від свавільних дій держану органу та його безкарності.

Вважає, що встановлення в судовому порядку факту протиправності рішення відповідача про коригування вартості товару свідчить про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправним рішенням митниці та його наслідками у вигляді моральної шкоди, яку було йому завдано в зв`язку з прийняттям відповідного рішення.

Зважаючи на тривалість спричиненої йому моральної шкоди, розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, враховуючи індекс інфляції за цей час, розмір відшкодування він оцінює в 87894,08 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 10000 грн. шляхом списання з Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, місцевий суд встановив порушення прав позивача внаслідок протиправного рішення Дніпровської митниці, що було встановлено судовим рішення Полтавського окружного адміністративного суду, причинний зв`язок між протиправністю дій та спричиненої моральної шкоди, яку, виходячи з засад розумності та справедливості, оцінив в 10000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, Дніпровська митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вказує про відсутність тривалості спричинення моральної шкоди та недоведеність заявленого позивачем розміру моральної шкоди.

Вважає, що рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості авто було скасовано судом з формальних підстав, дії посадової особи були визнані правомірними, а в подальшому надмірно сплачені кошти були повернуті позивачу, що виключає підстави для відшкодування моральної шкоди в порядку, визначеного ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.09.2020 ОСОБА_1 подав до Дніпровської митниці для митного контролю та оформлення електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UA110320/2020/008859 для митного оформлення легкового автомобіля вживаного: марка Skoda, модель: Roomster, 2007 року виготовлення номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , з зазначеною митною вартістю автомобіля 1300 євро (ціна договору купівлі продажу 1200 євро та витрати на доставку до кордону України 100 євро.

Рішенням про коригування митної вартості товарів № UA110320/2020/000070/1 від 02.09.2020 Дніпровська митниця Державної митної служби України заявлену митну вартість 1200 Євро автомобіля SKODA Roomst, 2007 року виготовлення, не визнала, у митному оформленні автомобіля відмовила, прийнявши рішення про коригування митної вартості, у якому самостійно визначила митну вартість на рівні 1850 Євро, застосувавши резервний метод, згідно положення ст. 64 МКУ за МД 13.08.2020 № UA209180/2020/39479.

На виконання рішення про коригування митної вартості товарів № UA110320/2020/000070/1 від 02.09.2020 ОСОБА_1 на рахунок Дніпровської митниці Державної митної служби України сплачено 02.09.2020 - 1870,00 грн. та 2230,00 грн. та 03.09.2020 - 3145,00 грн.

Вважаючи неправомірним рішення про коригування митної вартості, що призвело до сплати ним додаткових коштів, ОСОБА_1 звернувся до ряду митниць з метою встановлення вартості розмитнення подібних автомобілів.

У липні 2021 року ОСОБА_1 отримав відповіді на свої звернення від Хмельницької митниці від 22.07.2021 за вих. №7.26-1/27/10/354, Рівненської митниці від 23.07.2021 за вих. №7.13-1/27/10-41/786, Львівської митниці від 26.07.2021 за вих. №7.4-1-28-09/ЗПІ/10/241 та Київської митниці від 27.07.2021 за вих. № 7.8-1/28.5/10/1926, в яких відображена інформація про вартість розмитнення подібних товарів: автомобіля SKODA Roomst.

Від Тернопільської та Житомирської митниць відповіді не надійшло, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до окружного суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 задоволено позов ОСОБА_1 до Тернопільської митниці та визнано протиправною відмову Тернопільської митниці у наданні ОСОБА_1 інформації на запит на публічну інформацію від 21.07.2021. Зобов`язано Тернопільську митницю у порядку та у строк, передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати ОСОБА_1 інформацію щодо відомостей, внесених декларантом до митної декларації від 06.07.2020 UA209210/2020/13374: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про найменування країни відправлення товару та країни призначення товару; 3) найменування товару; 4) код товару згідно з УКТ ЗЕД; 5) найменування країни походження товару; 6) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; 7) митну вартість товару; 8) метод визначення митної вартості товару.

Рішенням від 02.12.2021 Полтавським окружним адміністративним судом на підставі рішення від 15.09.2021 зобов`язано Тернопільську митницю у порядку та у строк, передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати ОСОБА_1 інформацію щодо відомостей, внесених декларантом до митної декларації від 06.07.2020 UA209210/2020/13374: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про найменування країни відправлення товару та країни призначення товару; 3) найменування товару; 4) код товару згідно з УКТ ЗЕД; 5) найменування країни походження товару; 6) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; 7) митну вартість товару; 8) метод визначення митної вартості товару.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправною відмову Житомирської митниці у наданні ОСОБА_1 інформації на запит на публічну інформацію від 21.07.2021 та зобов`язано Житомирську митницю надати ОСОБА_1 інформацію щодо відомостей, внесених декларантом до митної декларації від 20.07.2020 №UA100530/2020/34909 та від 14 липня 2021 № UA100530/2020/36141: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про найменування країни відправлення товару та країни призначення товару; 3) найменування товару; 4) код товару згідно з УКТ ЗЕД; 5) найменування країни походження товару; 6) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; 7) митну вартість товару; 8) метод визначення митної вартості товару.

Рішенням від 08.12.2021 Полтавським окружним адміністративним судом на підставі рішення від 15.09.2021 зобов`язано Житомирську митницю у порядку та у строк, передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати ОСОБА_1 інформацію щодо відомостей, внесених декларантом до митної декларації від 20.07.2020 №UA100530/2020/34909 та від 14 липня 2021 № UA100530/2020/36141: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про найменування країни відправлення товару та країни призначення товару; 3) найменування товару; 4) код товару згідно з УКТ ЗЕД; 5) найменування країни походження товару; 6) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; 7) митну вартість товару; 8) метод визначення митної вартості товару.

В грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, Полтавської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2023, вищевказаний позов задоволено і визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/0000701.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості товарів суб`єкт владних повноважень діяв всупереч установленому законом порядку, необґрунтовано, без з`ясування усіх необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушив законні інтереси позивача.

На виконання судового рішення Полтавською митницею 23.06.2023 на рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти в сумі 1803,98 грн. та 3968,75 грн., а загалом 5772,73 грн.

Тривалість оскарження неправомірних дій в судовому порядку, повернення коштів судовим рішення майже через 3 роки, призвели до завдання моральної шкоди ОСОБА_1 , яку останній оцінив в 87894,08 грн.

Виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи практику Верховного Суду та ЕСПЛ, що визнання порушення прав особи не є достатньою сатисфакцією, оскільки особа зазнає в результаті порушення і моральної шкоди, суд частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши 10000 грн. моральної шкоди.

Погоджуючись з встановленим фактом завдання позивачу моральної шкоди, колегія суддів не може в повній мірі погодитися зі стягнутим розміром останньої, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Судом першої інстанції вірно визначено наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки понесення ОСОБА_1 витрат, на які він не розраховував, внаслідок неправомірних дій відповідача, що було встановлено судовими рішеннями, необхідність звернення за захистом своїх прав до суду та тривалий судовий розгляд, призвело до порушення його звичайного життєвого ритму і надлишкового нервування, а відтак у відповідності до ст. 1167 ЦК України застосовано ефективний засіб юридичного захисту як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди про моральну школу» від 31.03.1995 року №4 до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди обов`язковому застосуванню підлягають критерії співмірності, достатності та розумності (ст. 3 ЦК України).

Як неодноразово наголошував в своїх правових позиціях Верховний Суд, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

В даному випадку позивач обґрунтовує заявлений ним розмір моральної шкоди тим, що в лютому 2020 року внаслідок протиправного рішення митного органу він був вимушений сплатити додаткові кошти в розмірі 5772,73 грн. Оскаржуючи таке рішення відповідача в судових інстанціях, він витрачав свій час, мало місце порушення його звичайного життєвого ритму, тривалі судові розгляди спричинили надлишкове нервування та напруження, що в цілому завдало йому значних душевних страждань.

Між тим, як слідує з матеріалів справи, з відповідним позовом про оскарження рішення митниці він звернувся до суду з пропуском встановленого законом строку і лише після поновлення такого строку, судом здійснено захист порушених прав і скасовано рішення Дніпровської митниці про корегування митної вартості автомобіля.

Після набрання 10.06.2023 судовим рішенням законної сили, позивач 14.06.2023 звернувся до відповідача із заявою про повернення безпідставно сплачених ним грошових коштів, які отримав 23.06.2023.

Враховуючи перебіг зазначених обставин, характер правопорушення відповідача та відновлення судовими рішеннями прав та інтересів позивача, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшити розмір моральної шкоди та визначати грошову компенсацію за її спричинення в сумі 5000 грн., що буде достатньо для відновлення порушеного права позивача та для розумного задоволення його потреб, як потерпілої особи.

При цьому, колегією суддів відхилюється доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки її спричинення доводиться зібраними по справі доказами та ґрунтується на вірно застосованих судом нормах матеріального прав, зокрема положеннях ст. 23 ЦК України та ст. 1167 ЦК України.

Фактично в своїх твердженнях апелянт висловлює незгоду з діями ОСОБА_1 при ввезенні ним на митну територію України автомобіля по заниженій вартості, внаслідок порушення ним Митного кодексу та намагається ревізувати висновки судових рішень, які набрали законної сили та якими визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про коригування митної вартості.

Разом з цим, по справі наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, у зв`язку у з чим судове рішення підлягає зміні.

Керуючись ст. 367, ч.1 п. 2 ст. 374, ст.ст. 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 липня 2024 року змінити, зменшивши стягнуту з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди суму з 10000 грн. до 5000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.

Судді: О. І. Обідіна Ю.В. Дряниця Г.Л. Карпушин