ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 369/7441/24

провадження № 61-964св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл», Акціонерне товариство «Юнекс Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Павлова Надія Євгеніївна, на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» (далі - ТОВ «Софія Ойл», Товариство), Акціонерного товариства «Юнекс Банк» (далі - АТ «Юнекс Банк») про визнання недійсним договору фінансового лізингу.

В обґрунтування позову посилалася на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2023 року у справі № 369/15888/21 з ТОВ «Софія Ойл» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 89 350,71 доларів США та судові витрати.

Вказане рішення набрало законної сили, але ТОВ «Софія Ойл» його не виконує.

Разом із цим, позивачці стало відомо, що ТОВ «Софія Ойл» 27 липня 2023 року оформило договір фінансового лізингу № 0.119.0723.ЮО_Л з АТ «Юнекс Банк» на купівлю люксової автівки за ціною, співставною з розміром вказаного вище боргу, присудженого судом до стягнення у справі № 369/15888/21.

ОСОБА_2 вважає, що набуття боржником нових зобов`язань за цією угодою, купівля люксової автівки і одночасне невиконання указаного вище судового рішення, за яким ТОВ «Софія Ойл» має виплатити їй 89 350,71 доларів США та судові витрати, порушує її права як кредитора (стягувача), чиє право вимоги настало раніше.

Зазначає, що такі дії ТОВ «Софія Ойл» свідчать про небажання виконувати судове рішення та суперечать публічному порядку.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 0.119.0723.ЮО_Л від 27 липня 2023 року, укладений між АТ «Юнекс Банк» та ТОВ «Софія Ойл».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

29 липня 2024 року ТОВ «Софія Ойл» звернулось до суду із заявою про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

19 вересня 2024 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Павлової Н. Є. звернулась до суду з заявою про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, мотивовану тим, що 17 вересня 2024 року ТОВ «Софія Ойл» здійснило виплату грошових коштів, стягнутих рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2023 року у справі № 369/15888/21, у зв`язку із чим спірні правовідносини перестали існувати.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ТОВ «Софія Ойл» про закриття провадження у справі відмовлено.

Клопотання ОСОБА_2 , подане представником - адвокатом Павловою Н. Є., про закриття провадження внаслідок усунення відповідачем ТОВ «Софія Ойл» порушеного права позивача задоволено.

Провадження у цивільній справі № 369/7441/24 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Софія Ойл», АТ «Юнекс Банк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Стягнуто з ТОВ «Софія Ойл»на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 60 000 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що указана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому у задоволенні заяви ТОВ «Софія Ойл» про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України слід відмовити.

Разом із тим, оскільки під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції предмет спору перестав існувати внаслідок погашення ТОВ «Софія Ойл»стягнутого рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2023 року у справі № 369/15888/21 боргу, а представником позивача подано заяву про закриття провадження у справі саме з підстав відсутності предмета спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Водночас, згідно до вимог статті 142 ЦПК України, суд стягнув з ТОВ «Софія Ойл» на користь позивачки понесені нею витратина професійну правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ «Софія Ойл» звернулось з апеляційною скаргою на неї.

Короткий зміст оскарженої постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Софія Ойл» задоволено частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірний договір фінансового лізингу № 0.119.0723.ЮО_Л від 27 липня 2023 року не є неукладеним та не був визнаний недійсним, тому відсутні правові підстави вважати, що в цій справі відсутній предмет спору. При таких обставинах, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України та стягнення у зв`язку з цим з ТОВ «Софія Ойл» на користь позивачки понесених нею судових витрат.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20 січня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Павлова Н. Є., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року, сформованою в системі «Електронний суд».

У касаційній скарзі заявниця просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена апеляційним судом з порушенням норм цивільного процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

04 лютого 2025 року ТОВ «Софія Ойл» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

19 лютого 2025 року АТ «Юнекс Банк» подаловідзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

14 лютого 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження в справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, Верховний Суд зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, з приводу якого виник спір (правовий конфлікт) між позивачем і відповідачем (див., зокрема постанови Верховного Суду від 12 червня 2019 у справі № 916/542/18, від 01 серпня 2019 року у справі № 916/1743/18, від14 вересня 2021 року у cправі № 909/243/18).

При цьому підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Такі висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 916/1042/22, від 10 квітня 2024 року у справі № 754/11753/21, від 22 травня 2024 року у справі № 204/1150/23.

Закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю предмета спору можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року в справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19)).

У справі, яка переглядається, встановлено, що спір (правовий конфлікт) між ОСОБА_2 і відповідачем ТОВ «Софія Ойл» виник внаслідок несплати Товариством стягнутого рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2023 року у справі № 369/15888/21 грошового боргу у розмірі у розмірі 89 350,71 доларів США та одночасного укладення зазначеним відповідачем з АТ «Юнекс Банк» договору фінансового лізингу № 0.119.0723.ЮО_Л від 27 липня 2023 року, оформлення якого, на думку позивачки, призводить до порушення її права на отримання вказаних грошових коштів.

19 вересня 2024 року позивачка ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Павлової Н. Є. звернулась до суду з заявою про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки 17 вересня 2024 року ТОВ «Софія Ойл» виплатила стягнуту рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2023 року у справі № 369/15888/21 суму грошових коштів, на підтвердження чого надала відповідні докази.

Ураховуючи, що внаслідок сплати 17 вересня 2024 року ТОВ «Софія Ойл» на користь ОСОБА_2 вказаної заборгованості сторони самі врегулювали спірні питання, а об`єкт спірних правовідносин, з приводу якого виник спір (правовий конфлікт) між позивачкою і відповідачем ТОВ «Софія Ойл»,припинив існування в процесі розгляду справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Разом із тим, у частині другій статті 255 ЦПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Звертаючись до суду із заявою про закриття провадження у справі внаслідок усунення відповідачем порушеного права, позивачка просила покласти на ТОВ «Софія Ойл» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000 грн.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

У частині четвертій статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У пункті 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження

№ 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі

№ 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Питання щодо розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду врегульоване статтею 142 ЦПК України, якою, зокрема, встановлено, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Урахувавши складність справи та виконані роботи (надані послуги), прийнявши до уваги відсутність клопотання ТОВ «Софія Ойл» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «Софія Ойл» на користь ОСОБА_2 понесених нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000 грн, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на вищезазначене належної уваги не звернув та скасував законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це судове рішення, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Павлова Надія Євгеніївна, задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2024 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов