Номер провадження: 22-ц/813/3420/25
Справа № 512/687/24
Головуючий у першій інстанції Бростовська Н.О.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Губар Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,

на ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року,

за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерство оборони України, в обгрунтування якої зазначила, що у 2008 році вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , з яким вела спільне господарство. На час народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька у свідоцтві про її народження були внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а в Книзі реєстрації актів про народження та свідоцтві про народження дитини в графі «батько» було зроблено запис за прізвищем матері « ОСОБА_6 ». Заявниця вказує, що після припинення спільного проживання дитина проживає разом з нею, а ОСОБА_5 визнав себе батьком дитини, піклувався про неї, надавав матеріальну допомогу, приймав участь в її вихованні та виконував усі обов`язки батька дитини, передбачені сімейним законодавством. ОСОБА_5 мав намір подати до органів реєстрації цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини, але не встиг у зв`язку з тим, що під час виконання бойових завдань на території Харківської області 01.01.2024 року внаслідок артилерійських обстрілів збройних формувань російської федерації та зіткнення з противником він зник безвісті. Заявниця зазначає, що матір ОСОБА_5 ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_3 визнають дитину своєю онукою, спілкуються з нею та приймають участь у її вихованні. 09.07.2024 року було проведено молекулярно-генетичну експертизу, якою встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є рідними бабусею та дідусем дитини ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6 , а також внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши в графі «Відомості про батька» ОСОБА_5

Савранський районний суд Одеської області ухвалою від 05 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) і Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишив без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року скасувати, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити, встановити факт, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6 , внести зміни до актового запису про народження № 60 від 12.08.2008 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області, про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши в графі «Відомості про батька»: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженця смт. Саврань, Савранського району, Одеської області.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в розумінні ч. 1 ст. 4 Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» ОСОБА_5 набув правового статусу зниклого безвісти за особливих обставин, що породжує на теперішній час право подати до суду заяву про встановлення факту батьківства згідно ст. 130 Сімейного кодексу України, отже, у зв?язку з наведеним факт того, що ОСОБА_5 зник безвісти за особливих обставин підтверджен. Посилається, що оскільки, законодавством не передбачено порядку визнання батьківства щодо чоловіків, які є безвісно відсутніми, безвісно відсутніми за особливих обставин або оголошено померлим за рішенням суду, в цих випадках може бути застосовано ст. 130 Сімейного кодексу України за аналогією закону. Вважає, якщо чоловіка визнано безвісно відсутнім, безвісно відсутнім за особливих обставин або оголошено померлим встановлювати факт батьківства потрібно в порядку окремого провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.12.2024 року роз`яснювалося ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Балтському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Міністерству оборону України, право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження від 20.12.2024 року отримав 29.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Міністерство оборони України копію ухвали про відкриття провадження від 20.12.2024 року та копію апеляційної скарги отримало 29.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) копію ухвали про відкриття провадження від 20.12.2024 року та копію апеляційної скарги отримав 29.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 копію ухвали про відкриття провадження від 20.12.2024 року та копію апеляційної скарги отримали 21.01.2025 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в обґрунтування якого зазначено, що на час розгляду даної заяви за рішенням суду не встановлено факт того, що ОСОБА_5 є безвісно відсутнім за особливих обставин або оголошений померлим за рішенням суду. Вважає, оскільки заявниця у поданій заяві просить встановити факт, що молодший сержант військововї частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вважається зниклим безвісти в частині, є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим внести відповідні зміни до актового запису про народження, отже вказана справа підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з відповіддю на відзив, в якому зазначено, що в позовному провадженні розглядаються справи в яких наявний спір про право та які не підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Однак, Міністерство оборони України не врахувало, що передумовою звернення до суду за заявою про визнання батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , Міністерство оборони України, Балтський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судові повістки отримали 31.01.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Від Міністерства оборони України надійшла заява про розгляд справи 20.03.2025 року без участі представника.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду суду першої інстанції виходив з того, що заінтересована особа - Міністерство оборони України заперечує проти задоволення заяви, що є конфліктом інтересів заявника та цієї заінтересованої особи, та свідчить про наявність спору про право. Зазначає, що в порядку окремого провадження можуть бути розглянуті лише заяви про встановлення факту батьківства (материнства) у разі смерті батька чи матері дитини, для підтвердження факту батьківства (материнства) померлої особи щодо дитини, якщо встановлення такого факту не пов`язано із вирішенням спору про право, а тому вказана справа підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про залишення заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки вбачається спір про право.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

За положеннями статей 55, 124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

У відповідності до роз`яснень, викладених у пункті 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 просила встановити факт, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6 , а також внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши в графі «Відомості про батька» ОСОБА_5 .

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначив, що метою встановлення даного факту є користування пільгами для дітей осіб зниклих безвісти за особливих обставин, а саме для навчання ОСОБА_6 .

Згідно із частини 4 статті 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.09.2008 року батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_7 , а її матір`ю є заявник ОСОБА_1 .

Відомості про батька дитини були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 від 28.07.1988 року, складеного російською мовою, з якого вбачається, що його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (мовою оригіналу - російською), яка, як встановлено в судовому засіданні судом першої інстанції, змінила своє прізвище на « ОСОБА_9 ».

08.01.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу ОСОБА_4 було надіслано сповіщення про те, що молодший сержант ОСОБА_5 під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту Синьківка, Куп`янського району, Харківської області, 01.01.2024 року внаслідок артилерійських обстрілів збройних формувань російської федерації і безпосереднього зіткнення з противником зник безвісти та станом на сьогоднішній день рахується зниклим безвісти за особливих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 11.01.2024 року за №0000020.

Згідно висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду №43216 від 09.07.2024р., зробленого Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА», ймовірність того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є біологічною бабусею та біологічним дідусем дитини ОСОБА_6 в рамках проведеного дослідження складає 99,9994%.

В суді першої інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили задовольнити вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6 , а також внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши в графі «Відомості про батька» ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції, залишаючи заяву про встановлення факту без розгляду у зв`язку з тим, що Міністерство оборони України заперечує проти задоволення заяви, що свідчить про наявність спору про право не вказав, між ким існує спір про право, хто оспорює факт батьківства, не встановлено відповідного кола осіб, на права яких на думку суду буде впливати в подальшому вставлення батьківства дитини та що фактично свідчить про вже наявний спір.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, є передчасним, оскільки ОСОБА_5 вважається зниклим безвісті, батьки ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не заперечують проти встановлення факту, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6 .

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність спору про право між заявником та іншими особами.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).

Отже, висновок суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року, скасувати справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов