РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/664/25

провадження у справі №2/0285/771/25

10 квітня 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді

Сташківа Т.Б розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

04.02.2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить: 1) визнати неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо передання до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відомостей для внесення інформації в кредитній історії ОСОБА_1 про наявність заборгованості за договором поруки від 22.11.2006 року; 2) зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» виключити з власної інформації (кредитної) бази персональних даних інформацію щодо наявності у ОСОБА_3 ) заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 22.11.2006 року; 3) зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії ОСОБА_3 інформацію про наявність заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» як поручителя за кредитним договором на придбання автомобіля від 22.11.2006 року, загальна сума кредиту 49 303,40 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 12.11.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ZRC0AU00120001, відповідно до умов якого банк надав кредитні кошти в розмірі 42 650 грн. зі сплатою 1,34% річних та кінцевим терміном повернення коштів до 21.11.2009 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, 22.11.2006 року між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 є поручителем за вказаним кредитним договором та відповідає перед кредитором за виконання грошового зобов`язання в тому ж розмірі, що і боржник. Відповідно до п. 12 договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Оскільки строк повернення кредиту настав 21.11.2009 року, то згідно із п. 12 договору поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою з 21.11.2014 року. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з користувачем. Однак, під час укладення договору поруки позивач не надавала жодного письмового дозволу на збір, зберігання, використання та поширення інформації, а тому є незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо передачі відомостей ТОВ «Українське бюро кредитних історій» з метою внесення інформації до кредитної історії про наявність у ОСОБА_3 заборгованості за договором поруки від 22.11.2006 року. Відповідно є незаконними дії ТОВ «Українське бюро кредитних історій» щодо збирання, обробки та внесення інформації у кредитну історію про наявність у ОСОБА_3 заборгованості за договором поруки від 22.11.2006 року, без письмової згоди позивачки.

Представник ТОВ «Українське бюро кредитних історій» подав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначає, що згідно із п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» Бюро кредитних історій вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували настання підстав для вилучення кредитної історії, передбачених ч. 1 ст. 10 Закону. Позивач не заперечує факт надання згоди та укладення договору поруки. Десятирічний термін зберігання інформації в кредитній історії позивача, визначений Законом, не закінчився.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначає, що позивач ОСОБА_1 уклала договір поруки, відповідно до умов якого вона є поручителем за кредитним договором, укладеним 12.11.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість в розмірі 29 170 грн. 75 коп. ОСОБА_1 у позові зазначає, що порука є припиненою, однак жодних судових рішень на підтвердження цих обставин не надала. Крім того, як на підставу звернення до суду із позовом, ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що вона не надавала жодного письмового дозволу на збір, зберігання, використання та поширення інформації для формування кредитної історії, а тому дії відповідачів не відповідають вимогам Закону. Однак, згідно підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви від 17.09.2008 року, ОСОБА_1 погодилась, що анкета-заява, разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Згідно із п. 1.3.2.16. Умов і правил надання банківських послуг, які діяли станом на момент підписання анкети-заяви, клієнт надає свою згоду на обробку всіх його персональних даних відповідно до визначеної мети їх обробки без обмеження терміну зберігання та обробки персональних даних. Банк має право на передачу персональних даних клієнта розпорядникам баз персональних даних Банку, а також третім особам, якщо цього вимагає захист прав і законних інтересів суб`єкта персональних даних або інших осіб, без додаткового повідомлення суб`єкта персональних даних.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в позові, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.11.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ZRC0AU00120001, відповідно до умов якого банк надав кредитні кошти в розмірі 42 650 грн. зі сплатою 1,34% річних та кінцевим терміном повернення коштів до 21.11.2009 року (а.с. 10, 14).

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, 22.11.2006 року між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 є поручителем за вказаним кредитним договором та відповідає перед кредитором за виконання грошового зобов`язання в тому ж розмірі, що і боржник. Відповідно до п. 12 договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 10).

У зв`язку з неналежним виконання ОСОБА_2 грошових зобов`язань, виникла заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що оскільки строк повернення кредиту настав 21.11.2009 року, то згідно із п. 12 договору поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою з 21.11.2014 року. Крім того, під час укладення договору поруки позивач не надавала жодного письмового дозволу на збір, зберігання, використання та поширення інформації для формування кредитної історії, а тому дії АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське бюро кредитних історій» не відповідають вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення (п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частини перша та друга статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1ст. 553 ЦК України).

Підстави припинення поруки визначені у статті 559 ЦК України. За змістом статей 559 і 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і відповідний йому юридичний обов`язок перестають існувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Передбачений у п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів може стосуватися визнання як наявності права, так і його відсутності. Визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у юридичній визначеності.

Для ефективного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, яка вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку.

Боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), і такий спосіб захисту буде належним та ефективним.

У пункті 61 Постанови ВС від 22.09.2022 року № 462/5368/16-ц зазначено, що визнання права у позитивному значенні (визнання існуючого права) та у негативному значенні (визнання відсутності права та відповідного йому обов`язку) є способом захисту інтересу у юридичній визначеності. Застосування такого способу захисту інтересу є належним лише тоді, якщо юридична невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив цей спір раніше. За цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, як на підставу позову, посилається на ту обставину, що правовідносини за договором поруки припинились згідно із п. 12 договору поруки та ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк повернення кредиту настав 21.11.2009 року.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити дії щодо збору, зберігання, використання та поширення інформації для формування кредитної історії, у правовідносинах, які виникли на підставі договору поруки - є неналежним та неефективним способом захисту прав та інтересів позивача, з урахуванням підстав позову.

Позивач, як поручитель за договором поруки, не позбавлена можливості з метою захисту своїх прав та інтересів звернутися до суду із позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), і такий спосіб захисту буде належним та ефективним.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1 , оскільки позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушених прав

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішенні виготовлено 10.04.2025.

Суддя Т. Б. Сташків