Справа №:753/8932/24
Провадження №: 2/755/1331/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді - Хромової О.О.

при секретарі Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 100 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2019 року по 14 липня 2023 року. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період перебування в шлюбі діями відповідача позивачеві спричинено моральну шкоду внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП України. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня 2022 року по справі № 753/8794/22 кривдника визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та звільнено відповідача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито.

Однак, усне зауваження не вплинуло на відповідача та він продовжив незаконні дії. Так

22 серпня 2023 року відповідач за адресою: АДРЕСА_1 , безпідставно на грунті неповаги до позивача та з хуліганських спонукань спровокував штучно створену безпідставну сварку з позивачем у присутності їх доньки. Донька сторін перелякалася від агресивної поведінки батька, плакала. Маючи побоювання фізичної розправи щодо себе чи доньки, позивач вирішила зібрати речі та швидко залишити місце проживання. Попросила про допомогу у знайомого. Враховуючи неадекватний стан відповідача, його зухвалу поведінку, погрози, нецензурну лайку, шпурляння та демонстрацію мисливського ножа, маючи побоювання за власне життя та життя та здоров`я дитини, засобами телефонної лінії «102» викликала працівників патрульної поліції, які одразу прибули на місце події та склали відповідні процесуальні документи. Після надання письмових пояснень позивач та дитина поїхали з місця вищезазначеної події до місця проживання знайомих позивача. Однак, на шляху прямування до знайомих, позивач помітила, що відповідач на їх спільному автомобілі марки Kia Sorento, державний номерний знак НОМЕР_1 , почав переслідувати їх, створював аварійну обстановку, спричинив вимушену зупинку автомобілів. Після чого підійшов до автомобіля позивача та погрожуючи мисливським ножем вимагав повернення дитини. Позивач, з урахуванням поведінки відповідача, відмовила та продовжила рух автодорогою з метою уникнення можливості спричинення шкоди її життю та здоров`ю їх дитини. Відповідач продовжив переслідувати їх автомобіль. Позивач повторно виклика працівників поліції до станції метро «Осокорки» по проспекту Миколи Бажана. Позивач підійшла до екіпажу патрульної поліції, де відбулося продовження сварки між сторонами. За пропозицією працівників поліції, у порядку статті 214 КПК України, позивач написала заяву про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 129 КК України.

Також, збираючи речі, позивач склала до окремої валізи свої цінні речі: золотий ланцюжок ручної роботи вартістю 85 000,00 грн, набір золотих прикрас вартістю 50 000,00 грн, золоту каблучку ручної роботи вартістю 30 000,00 грн, дві золоті каблучки з камінням вартістю 26 000,00 грн, дитячий золотий набір вартістю 15 000,00 грн, три золоті підвіски вартістю 10 000,00 грн, золотий дитячий ланцюжок вартістю 10 000,00 грн, подарунковий значок «Заслужений тренер України» ручної роботи, виконаний із золота, 12 пар срібних сережок загальною вартістю 25 000,00 грн, близько 20 срібних каблучок загальною вартістю 50 000,00 грн, 2 срібні брошки вартістю 10 000,00 грн, 2 срібних браслета вартістю 10 000,00 грн, набір ювелірних виробів зі срібла в кількості 16 одиниць загальною вартістю 60 000,00 грн, нетбук, парфуми, косметику, а також особисті документи на ім`я ОСОБА_1 . Вказану валізу позивач забула в будинку. Відповідач відмовив повернути вказану валізу з прикрасами та особистими документами, повідомив, що прикраси планує продати. У зв`язку із вказаним позивач звернулася до Дарницького УП ГУНП в місті Києві з письмовою заявою про вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 193 КК України.

Відповідач чинить щодо позивача фізичне, економічне та психологічне насилля. Фізичне насилля полягає в тому, що відповідач бив позивача у присутності дитини, знущався зі старшої доньки позивача - ОСОБА_4 , 2013 року народження, шляхом завдання підзатильників та стусанів, змусив позивача відвезти її на тимчасове проживання до її бабусі, чим спричинив розлучення дитини та матері. Також відповідач в ході спровокованих ним конфліктів завдавав ударів позивачеві, хапав за зап`ястя та утримував. Також відповідач вчиняв психологічний тиск шляхом кричущих та нецензурних висловлень в сторону позивача, принижував її в присутності її дітей, демонстрував негативний приклад чоловіка в очах доньки, чим формував негативний світогляд на розуміння інституту сім`ї як чогось порочного, брудного та пов`язаного з насиллям. Економічне насилля полягало у відсутності у позивача альтернативного житла, де б вона могла проживати з доньками, що провокувало додаткові знущання відповідача, адже він розумів безвихідне положення дружини. Також відповідач чинив перешкоди у виконанні позивачем свої трудових обов`язків, забороняв спілкуватися з людьми з робочих питань. Відповідач умисно та протиправно утримує особисті та цінні речі позивача, шантажує позивача дитиною, погрожує відчужити (продати) такі речі. Психологічне насилля також полягало в постійних криках та нецензурній лайці, шантажу, примушуванні до виконання його наказів та примх, під страхом позбавлення батьківських прав щодо доньки ОСОБА_5 . Також відповідач лякав застосуванням фізичної розправи, погрожував мисливським ножем та травматичною зброєю. Застосування фізичного, економічного та психологічного насилля призводило до фізичних психологічних страждань позивача, позивач зазнала тілесних ушкоджень, фізичного болю, потребувала часу для загоєння тих тілесних ушкоджень, втрачала працездатність. З урахуванням місця та специфіки професійної діяльності позивача, такі фізичне насилля завдало позивачеві психологічних страждань. Своїми протиправними та агресивними діями відповідач принижує та ображає її як людину, жінку та матір. Вказані обставини мали вплив на розлади здоров`я позивача та погіршення її якості життя.

Посилаючись на положення статті 29, 30 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильства», статті 22, 23, 1166, 1167 ЦК України просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн та судові витрати, що складаються із витрат на сплату судового збору у сумі 3 028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі

37 093,00 грн

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів передано на розгляд Дніпровському районному суду міста Києва за підсудністю.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - два дні з дня отримання копії даної ухвали.

30 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бірюков С.В., за допомогою системи «Електронний суд» подав заяву про усунення недоліків. До заяви додано доказ надсилання позовної заяви з додатками відповідачеві, чим виконано вимоги ухвали про залишення позову без руху у встановлений судом строк.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, ОСОБА_2 отримав особисто 28 жовтня 2024 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що з 08 липня 2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2023 року по справі № 755/2626/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 08 липня 2019 року, актовий запис № 279.

Зі свідоцтва про народження від 22 травня 2020 року серії НОМЕР_2 , виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено актовий запис від

22 травня 2020 року № 1271. Батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 09 квітня 2020 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 292, встановлено, що за цим договором ОСОБА_6 передає у власність

ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 приймає у власність житловий будинок АДРЕСА_1 і сплачує за нього грошову суму в розмірі та на умовах, встановлених цим договором (пункт 1 договору). Цей житловий будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :90:307:0027, площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 363. Одночасно із цим договором посвідчується договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :90:307:0027, площею 0,1 га, на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок (пункт 4 договору).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 квітня 2020 року № 206460696, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Водночас, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 квітня 2020 року № 206459971, земельна ділянка з кадастровим номером :90:307:0027, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Згідно звіту про оцінку майна ринкової вартості нерухомості, складеного ТОВ «Кабінет оцінки «Новатор», ринкова вартість об`єкту оцінки - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , для цілей оподаткування складає 5 264 471,00 грн без вказівки на дату проведення такої оцінки.

З постанови Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня 2022 року по справі

№ 753/8794/22 встановлено, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито.

Судом встановлено, що 13 серпня 2022 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме: не впускав її до будинку, в результаті чого могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Також судом зазначено, що в судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, зазначивши, що з дружиною він примирився та більше не свариться.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Моральна шкода - це протиправне приниження (або замах на приниження) гідності людини, яке викликає в її психіці негативні процеси і стани. Вона полягає саме у втратах, тих негативних наслідках немайнового характеру, які виникли через страждання.

Згідно із частинами першою, другою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі

№ 686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20).

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд першої інстанції, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У справі «Недайборщ проти РФ» від 01 липня 2010 року (Скарга № 42255/04) Європейський суд з прав людини у п. 37 зазначив, що заявник не зобов`язаний надавати будь-які докази наявності понесеної ним моральної шкоди (див., серед численних інших джерел, Рішення Європейського суду від 15 жовтня 2009 року у справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia) п. 82, скарга № 33470/03; Рішення Європейського суду від 14 лютого 2008 року у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), п. 35, скарга № 30422/03; Рішення Європейського Суду у справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), п. 113, скарга № 38411/02, ЕСПЧ 2007-VII (витяг); а також Рішення Європейського Суду від 01 червня 2006 року у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), п. 20, скарга № 4171/04).

В пункті 78 Рішення Європейського Суду з прав людини «Мельниченко проти України» від

19 жовтня 2004 року Суд зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. В свою чергу у п. 50 Рішення Європейського Суду з прав людини, справа «Полтораченко проти України» (заява № 77317/01) від 18 січня 2005 року, Суд вважає, що заявник може розглядатись як такий, що зазнав певного розчарування та страждання в результаті встановленого у цій справі порушення. Тому Суд, на засадах справедливості, присуджує йому

5 000 Євро компенсації моральної шкоди.

Водночас, у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року (Заява № 67534/01) Європейським судом у пункті 52 зазначено, що Суд враховує той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації Судом факту порушення. Проте розмір заявленої суми надмірний.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У пункті 9 постанови Пленум Верховного Суду України також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн. На обґрунтування заявленої до стягнення суми позивач посилається на факти вчинення ОСОБА_2 фізичного, психологічного та економічного насильства, що вчинялося ним в побуті.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. І саме у такому випадку суд має визначити належний розмір компенсації заподіяної постраждалій стороні моральної шкоди.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті

32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На підтвердження заявленого, а саме фактів вчинення відповідачем домашнього насильства ОСОБА_1 надано копію постанови Дарницького районного суду міста Києва від 02 вересня

2022 року по справі № 753/8794/22, згідно якої ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито.

Відомостей про оскарження вказаної постанови до суду апеляційної інстанції з відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень не встановлено.

Водночас, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про систематичне вчинення відповідачем домашнього насильства різного характеру, зокрема, фізичного, психологічного та економічного.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження заявленого не надає, зокрема, але не виключно, позивачем не надано інформації про звернення до правоохоронних органів із відповідним повідомленнями про вчинення насильства ОСОБА_2 , доказів звернення до медичних закладів чи профільних спеціалістів за отриманням медичної чи психологічної допомоги внаслідок вчинення відповідачем насильства, відео чи фото фіксації вчинення насильства чи слідів такого насильства, не заявляє про свідків такого насильства.

Будь-яких клопотань про витребування доказів чи допит свідків позивач також не заявляла.

Також позивач зазначає про події, що мали місце 22 серпня 2023 року, а саме домашнього конфлікту, погроз зброєю, переслідування, як наслідок, звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів із повідомленням про вчинені кримінальні правопорушення, привласнення відповідачем її особистих речей та коштовностей.

Водночас, будь-яких доказів на підтвердження викладеного позивач також не надає, в тому числі, доказів звернення до правоохоронних органів із заявами про кримінальні правопорушення, визнання ОСОБА_1 чи її доньок потерпілими, здійснення досудового розслідування за фактом вчинення кримінальних правопорушень.

При оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме діями відповідача їй було завдано моральних страждань, які полягали б у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї та членів її сім`ї. Водночас, з урахуванням встановленого Дарницьким районним судом міста Києва під час розгляду справи № 753/8794/22 факту вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, а також малозначності такого діяння, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. А саме на користь позивача в рахунок компенсації моральної шкоди підлягають стягненню грошові кошти в сумі 5 000,00 грн.

Що стосується вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі

№ 814/698/16.

На підтвердження здійснення витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копія ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 30 вересня 2024 року серії АЕ № 1203313, виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2023 року № 89, на представництво ОСОБА_1. Також долучено калькуляцію вартості послуг за договором, що є додатком до договору від 25 серпня 2023 року № 89, калькуляція містить підписи замовника та виконавця без вказівки на таких осіб. Суд також враховує, що позов подано представником

ОСОБА_1 - адвокатом Бірюковим С.В., за допомогою системи «Електронний суд» ЄСІТС.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення даної вимоги, оскільки відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі

- 1 854,65 грн.

В порядку статі 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір.

При визначенні суми судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 суд враховує таке.

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 100 000,00 грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Отже, позивачем заявлено одну самостійну вимогу майнового характеру.

При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 3 028,00 грн.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (із змінами та доповненнями).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у

2024 році прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3 028,00 гривень.

При цьому частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Підпунктом першим пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем визначено ціну позову 100 000,00 грн.

Таким чином, сума судового збору за вимогу майнового характеру, що підлягала сплаті позивачем у відсотковому співвідношенні до зазначеної позивачем ціни позову становить 968,96 грн (з урахуванням коефіцієнту пониження 0,8, застосовуваного за умови подання позовної заяви в електронній формі).

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення судовий збір у сумі 48,45 грн, розмір якого обраховано від ставки судового збору, що підлягала сплаті при зверненні з відповідним позовом до суду.

Повернення надміру сплаченого судового збору здійснюється відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» за клопотанням сторони.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Законом України «Про судовий збір», статтями 4, 5, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 48,45 грн (сорок вісім гривень 45 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 854,65 грн (одна тисяча вісімсот п`ятдесят чотири гривні 65 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 11 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова