Єдиний унікальний номер: 448/912/23
Провадження № 2/448/25/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31.03.2025 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гіряк С.І.,

за участі секретаря судового засідання Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до відповідачів: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Судовишнянської міської ради Яворівського району Львівської області (місцезнаходження: пл. І.Франка, 14, м. Судова Вишня, 81340)

треті особи: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 );

приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна (місцезнаходження: АДРЕСА_3 )

вимоги позивача: про визнання незаконним і скасування рішень міської ради, про визнання земельної ділянки та житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації, про визнання права власності в порядку спадкування,

учасники справи не з`явилися

після закінчення судового розгляду, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції сторони позивача та заперечень відповідачів

1. 31.05.2023 ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Судовишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна з вимогою про визнання незаконним і скасування рішень міської ради, про визнання земельної ділянки та житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації, про визнання права власності в порядку спадкування.

2. У позовній заяві, із врахуванням збільшення позовних вимог просить:

2.1. Визнати за нею право власності на 1/10 частину квартири АДРЕСА_4 та частину житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2.2. Визнати незаконним і скасувати:

- рішення 11 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 22 листопада 2017 року №37 «Про надання дозволу на виготовлення детального плану території ОСОБА_2 »;

- рішення 14 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 20 березня 2018 року №54 «Про затвердження детального плану території щодо розміщення земельної ділянки ОСОБА_2 »;

- рішення 26 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 12 березня 2019 року №55 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 ».

2.3. Визнати земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер :02:001:0039, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , і призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та побудований на ній житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 .

2.4. Визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :02:001:0039, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за ОСОБА_2 .

2.5. Визнати незаконним та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0039, площею 0,0800 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індексний номер:

40941102 від 20.05.2019р, винесене державним реєстратором Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Дикою Лілією Володимирівною номер запису про право власності: 31619315), припинивши право власності відповідачки ОСОБА_2 на вказане майно.

2.6. Стягнути з відповідачів судові витрати, пов?язані зі сплатою судового збору.

3. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , якому за життя на праві приватної спільної часткової власності належала 1/5 частина квартири АДРЕСА_4 , де він до дня смерті був зареєстрований і проживав, а також 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_5 , який був побудований ним за життя у шлюбі з її матір`ю, відповідачкою ОСОБА_2 , на який він за життя не зареєстрував права власності.

4. Вказує, що після смерті її батька ОСОБА_2 відкрилася спадщина за законом, оскільки заповідального розпорядження він за життя не склав. Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину є вона та її брат ОСОБА_3 , оскільки, вони на час смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 були зареєстровані з ним і проживали в АДРЕСА_6 . Крім того, вона у встановлений законом шестимісячний подала заяву приватному нотаріусу Яворівського районного нотаріального округу Пилюх Г.Р. про прийняття спадщини після смерті батька.

5. Вказує, що її мати, відповідачка ОСОБА_2 , незважаючи на те, що була зареєстрована на час смерті батька за адресою: АДРЕСА_6 , не є спадкоємцем першої черги за законом, оскільки на час смерті батька у шлюбі із ним не перебувала, шлюб між ними був розірваний. Проте, її матері належить 1/2 частина житлового будинку, що у АДРЕСА_5 , оскільки такий був побудований її батьками за час перебування у шлюбі.

6. Зазначає, що її сестра ОСОБА_4 (третя особа) на час смерті батька не була зареєстрована і не проживала із ним та у встановлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подала, а тому спадщини не прийняла.

7. Тому вважає, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_5 є: вона та її брат ОСОБА_3 , їм належить по 1/10 частині квартири АДРЕСА_4 після смерті батька ОСОБА_5 та по 1/4 частині, житлового будинку, що по АДРЕСА_5 .

8. Вказує, що звернувшись для оформлення спадщини після смерті батька до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із ненаданням правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_4 та відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що по АДРЕСА_5 . ЇЇ рекомендовано звернутися до суду. Зазначає, що надати оригінал свідоцтва про право власності на квартиру від 01.06.1996 не видається можливим, оскільки відповідачка ОСОБА_2 , її мати не надає їй вказані документи та заперечує її право на спадщину після смерті батька.

9. Також доповнює, що вона зверталася із письмовими заявами до Самбірського МБТІ та Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, однак із Самбірського МБТІ отримала відповідь про те, що БТІ не видає дублікатів свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Судововишнянська міська рада Яворівського району Львівської області надала їй відповідь про те, що не володіє дублікатами права власності на нерухоме майно мешканців громади та рекомендувала звернутися до Самбірського МБТІ.

Оформити свої спадкові права в позасудовому порядку їй не видається можливим, за таких обставин вона вимушена звернутися до суду.

10. Позивачка ОСОБА_1 01.02.2024 подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій в обгрунтування позовних вимог щодо про визнання незаконним і скасування рішень міської ради, про визнання земельної ділянки та житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації, зазначила, що її батько ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи у шлюбі із її матір`ю відповідачкою ОСОБА_2 за життя побудував житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , а тому даний житловий будинок вважає їх спільною сумісною власністю.

11. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Однак, незважаючи на вищевказані положення закону, та те, що житловий будинок в АДРЕСА_5 був побудований її батьками у шлюбі, а отже вважає, що такий є їх спільною сумісною власністю, її мати відповідачка ОСОБА_2 , за життя батька, без його згоди, через рішення Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області в незаконний спосіб, стала узаконювати вищевказаний житловий будинок одноосібно на себе, хоча такий є спільною сумісною власністю подружжя.

12. Вказує, що Рішенням 11 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 22 листопада 2017 №37 «Про надання дозволу на виготовлення детального плану території ОСОБА_2 » було вирішено дати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення детального плану території щодо розміщення земельної ділянки під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_5 площею 0,0800 га, угіддя - під будівлями та дворами, землі житлової та громадської забудови, землі, що перебувають у користуванні.

Рішенням 14 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 20 березня 2018 №54 «Про затвердження детального плану території щодо розміщення земельної ділянки ОСОБА_2 » було вирішено затвердити ОСОБА_2 детальний план території щодо розміщення земельної ділянки площею 0,0800 га, під будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_5 та надано дозвіл . ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0800 га, землі житлової та громадської забудови, угідля - під будівлями та дворами, землі, що перебувають у користуванні, в АДРЕСА_5 .

Рішенням 26 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 12 березня 2019 року №55 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 » було вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0800 га, угіддя - під будівлями та дворами, землі житлової та громадської забудови, (кадастровий номер земельної ділянки - :02:001:0039), по АДРЕСА_5 , із земель, що перебувають у користуванні та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0800 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, по АДРЕСА_5 . На підставі вищевказаних рішень Судововишнянської міської ради Львівської області відповідачка ОСОБА_2 03.01.2019 року зареєструвала за собою земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0039, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0800 га у Державному земельному кадастрі та зареєструвала за собою право власності на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-019 від 03.01.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 167235299 від 20.05.2019.

13. Посилається на те, що вищевказані рішення Судововишнянської міської ради є незаконними і суперечать актам цивільного та сімейного законодавства та порушують її права і законні інтереси, оскільки житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_5 , був побудований її батьками за час шлюбу, а отже належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно земельна ділянка площею 0,0800 га, що призначена для будівництва і обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) також є об`єктом права спільної сумісної власності її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і матері ОСОБА_2 , і належить їм по частині кожному. Їй як спадкоємцю батька ОСОБА_5 за законом належить частина житлового будинку, що в АДРЕСА_5 , а отже відповідно частина земельної ділянки площею 0,0800 га, що призначена для його будівництва і обслуговування.

14. Зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 неправомірно та на підставі незаконних рішень Судововишнянської міської ради, за життя її батька ОСОБА_2 , без його згоди, одноосібно зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, яка є об`єктом спільної сумісної власності, що є неприпустимим. Вищенаведене свідчить про неправомірність набуття відповідачкою ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,0800, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в цілому, оскільки житловий будинок, що розташований на ній є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , тому останньому належить частина цієї земельної ділянки, з якої їй належить частина в порядку спадкування за законом.

15. Зазначає, що за життя її батько ОСОБА_5 будь-якої згоди щодо оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,0800 га в цілому за відповідачкою ОСОБА_2 не давав, від спільного майна ніколи не відмовлявся, домовленостей щодо розподілу спільного майна в добровільному між ними досягнуто не було, в судовому порядку спільне майно між ними не ділилося.

16. Відповідачі відзиву на позов не надали.

ІІ. Позиція учасників справи

17.В судовому засіданні 18.02.2025 позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

В судові засідання: 10.03.2025, 31.03.2025 позивачка не з`явилася, належним чином повідомлена про дату і час судового засідання, клопотань про відкладення розгляду справи не скерувала, тому її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

18. В даній справі інтереси позивачки ОСОБА_1 представляє її представник - адвокат Гриньо М.І., який в судові засідання не з`явився.

17.02.2025 представник позивачки подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі та задовольнити позовні вимоги повністю.

19. Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні 18.02.2025 позовні вимоги заперечила повністю, посилаючись на їх безпідставність. Вказала, що розірвала шлюб із батьком позивачки ОСОБА_2 ще в 1993 році, тому майно, яке вона набула у власність після розірвання шлюбу є її особистою власністю. Тому позивачка не може заявляти вимоги щодо права власності в порядку спадкування майна після смерті батька, до якого він відношення не мав. А рішення відповідача Судовишнянської міської ради Яворівського району Львівської області, згідно яких їй надані у власність земельні ділянки, винесені 2017, 2018, 2019 роках, тому ні позивачка ОСОБА_1 , ні її батько до даних рішень відношення не мають. Просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання: 10.03.2025, 31.03.2025 не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомила, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не скерувала, її неявка не перешкоджає розгляду спору по суті.

20. Представник відповідача Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області Сувала І.М. в судовому засіданні 18.02.2025 позовні вимоги заперечив, вказав, що рішення міської ради у 2017,2018,2019 роках прийняті згідно вимог законодавства, оскільки відповідачка ОСОБА_2 звернулася з відповідними заявами і скористалася правом на отримання земельної ділянки, перешкод для їх прийняття не було. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, щодо інших позовних вимог покладає на розсуд суду.

В судове засідання 31.03.2025 представник відповідача - Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області Сувала І.М. не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.

21. Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, шляхом скерування рекомендованого повідомлення про виклик до суду із підтвердженням його вручення. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не скеровував. Його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

22.Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна в судове засідання не з`явилися.

23.Третя особа приватний нотаріус Пилюх Г.Р. подала до суду письмову заяву від 20.09.2024, в якій вказала, що просить проводити розгляд справи без її участі, зазначивши, що заперечень проти позову не має, прийняття рішення покладає на розсуд суду (Т.2, а.с.53).

24.Третя особа ОСОБА_4 24.09.2024 подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, зазначила, що рішення покладає на розсуд суду (Т.2, а.с.57).

25. Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка позивачки ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третіх осіб не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

26. Враховуючи, що даний спір розглядається у порядку позовного провадження, участь учасників справи не була визнана обов`язковою, сторони висловили свої позиції щодо предмету спору, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, слід вирішити спір по суті.

Поважність причин неявки учасників спору не встановлена, як не встановлено і неможливість розгляду справи за відсутності учасників справи, учасники спору реалізували своє право на викладення своїх позиції та відповідних аргументів .

ІІІ. Процесуальні дії у справі

27. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Білоуса Ю.Б.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Білоуса Ю.Б. від 02.06.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Судововишнянська міська рада Яворівського району Львівської області, Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про визнання права власності на спадкове майно.

28.Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Білоуса Ю.Б. від 03.06.2023 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

29. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Білоуса Ю.Б. від 18.09.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , Судововишнянська міська рада Яворівського району Львівської області, приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна, про визнання права власності на спадкове майно- на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 24.10.2023.

30.Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Білоуса Ю.Б. від 24.10.2023 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті, витребувано у відповідачки ОСОБА_2 документи для огляду в судовому засіданні.

31.Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Білоуса Ю.Б. від 03.01.2024 задоволено клопотання сторони позивача про повернення до стадії підготовчого провадження та постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження.

32. Розпорядженням в.о. керівника апарату Мостиського районного суду Львівської області №5 від 08.07.2024 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу вищевказаної судової справи, призначеного повторний автоматизований розподіл зазначеної справи, в зв`язку із вибуттям судді Білоуса Ю.Б. зі штату Мостиського районного суду Львівської області у відрядження до Личаківського районного суду м.Львова з 01.07.2024 року.

33. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2024, головуючим суддею у вказаній справі визначеного суддю Гіряк С.І. Ухвалою від 01.08.2024 вказана цивільна справа прийнята до провадження судді Гіряк С.І.

34. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Гіряк С.І. від 29.11.2024 відмовлено в задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про відвід судді.

35. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Гіряк С.І. від 08.01.2025 прийнято до спільного розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, в подальшому постановлено розглядати справу з урахуванням заяви збільшення позовних вимог, залучено до участі у справі співвідповідача Судовишнянську міську раду Яворівського району Львівської області, виключивши із складу третіх осіб.

36. Ухвалою суду від 03.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом

37. Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 зареєстрована на праві особистої власності в цілому в рівних частках за ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності, видане на підставі розпорядження органу приватизації від 06.05.1996 за №8, зареєстровано в книзі 11, реєстровий №1453-7 м.Судова Вишня, що підтверджується довідкою Самбірського МБТІ №515 від 29.04.2022 та копією Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) (Т.1, а.с.11, 25, 28).

38. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно серії НОМЕР_1 від 28.10.2021 року (Т.1, а.с.10).

39. На час смерті ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , разом з ним були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується довідкою №3192 від 17.07.2020, виданою виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради (Т.1, а.с.14).

40. З копії спадкової справи вбачається, що 09.11.2011 ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Мостиського нотаріального округу Львівської області Тхір Н.П., яким належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0289 гектари, яка розташована по АДРЕСА_7 заповів свої дочці ОСОБА_4 (Т.1,а.с.74).

41. Також з даної спадкової справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 28.10.2021 звернулась до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального коругу Львівської області Пилюх Г.Р. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частки квартири АДРЕСА_4 (Т.1, а.с.62), однак такій було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу (дублікату) правовстановлюючого документу на вказану квартиру (Т.1., а.с 74). Свідоцтва про право на спадщину у даній спадковій справі відсутні та нотаріусом не видавались.

42. З свідоцтва про народження виданого повторно серії НОМЕР_2 від 13.03.2019 вбачається, що батьками позивачки ОСОБА_1 записані: батько ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 (Т.1, а.с.9).

43. Рішенням Мостиського районного суду у справі №2-14 від 23.05.1993 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який був зареєстрований 07.02.1976, актовий запис №7, розірвано (Т.1, а.с.243).

44. Рішенням 11 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 22 листопада 2017 №37 «Про надання дозволу на виготовлення детального плану території ОСОБА_2 » було вирішено дати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення детального плану території щодо розміщення земельної ділянки під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_5 площею 0,0800 га, угіддя - під будівлями та дворами, землі житлової та громадської забудови, землі, що перебувають у користуванні (Т.1, а.с.108).

45. Рішенням 14 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 20 березня 2018 №54 «Про затвердження детального плану території щодо розміщення земельної ділянки ОСОБА_2 » було вирішено затвердити ОСОБА_2 детальний план території щодо розміщення земельної ділянки площею 0,0800 га, під будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_5 та надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0800 га, землі житлової та громадської забудови, угідля - під будівлями та дворами, землі, що перебувають у користуванні, в АДРЕСА_5 (Т.1,а.с.147).

46. Рішенням 26 сесії 7 скликання Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 12 березня 2019 року №55 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_2 » було вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0800 га, угіддя - під будівлями та дворами, землі житлової та громадської забудови, (кадастровий номер земельної ділянки - :02:001:0039), по АДРЕСА_5 , із земель, що перебувають у користуванні та передано у власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0800 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, по АДРЕСА_5 (Т.1, а.с.230). На підставі вищевказаних рішень Судововишнянської міської ради Львівської області відповідачка ОСОБА_2 03.01.2019 року зареєструвала за собою земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0039, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0800 га у Державному земельному кадастрі та зареєструвала за собою право власності на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-019 від 03.01.2019 року (Т.1., а.с.215-219) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 167235299 від 20.05.2019 року (Т.1, а.с.211-214).

47. Вартість квартири АДРЕСА_4 , згідно висновку про вартість майна станом на 08.12.2022 становить 455110,00 грн., а вартість 1/ 5 частки даного об`єкта становить 91022 грн. 00 коп., загальна площа квартири 42,0 м2 (Т.1, а.с.30).

48. Рішенням виконавчого комітету Судововишнянської міської Ради народних депутатів Мостиського району Львівської області №175 від 21.02.1990 «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку» ОСОБА_2 було надано дозвіл побудувати житловий будинок по проекту ОБ-1-4/1 житловою площею 54,7 та господарської будівлі по проекту в АДРЕСА_8 ,а.с. 111).

49. Також з матеріалів справи та технічного паспорта встановлено, що за адресою АДРЕСА_5 знаходиться об`єкт незавершеного будівництва, а саме будинок садибного типу загальною площею 249,1 м.2,житлова площа -107,3 м2 (Т.1, а.с.99-106). З опису об`єкта незавершеного будівництва відсоток готовності відсутній, а також матеріали справи не містять декларації про готовність об`єкта до експлуатації та зареєстрованого права власності.

Також з доданих квитанцій вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 витрачала кошти для виготовлення документації на будинок та земельну ділянку (Т.1, а.с.225-229,241-242). Доказів щодо участі батька ОСОБА_2 в будівництві будинку позивачкою не долучено.

50. Відповідно до довідки з Самбірського МБТІ №514 від 29.04.2022 згідно записів у реєстрових книгах Самбірського БТІ за гр.. ОСОБА_1 житлового будинку на правах особистої власності в АДРЕСА_5 , не зареєстровано, Самбірським МБТІ ніяких документів не виготовлялося (Т.1, а.с.7).

51. Відповідно до відповіді Самбірського МБТІ № 01/5-93 від 15.08.2022 БТІ не видає дублікатів права власності на нерухоме майно. Дублікати свідоцтва про право власності на нерухоме майно видає орган, який видав свідоцтво про право власності (Т.1, а.с.25).

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області №162/03-26 від 30.08.2022 міська рада не володіє дублікатами права власності на нерухоме майно мешканців громади. З даного питання слід звернутися до КП «Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації» (Т.1, а.с.24).

52. Відповідно до відповіді з архівного відділу Яворівської районної державної адміністрації Львівської області №1-11/25 від 25.11.2022 у протоколах засідань виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області за 1994-1996 роки немає рішення про виділення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку у АДРЕСА_5 . Будівельні паспорти на забудову земельної ділянки в архівний відділ Яворівської райдержадміністрації не надходили (Т. 1, а.с.34).

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

V. Застосоване законодавство та висновки суду

А. Загальні засади судочинства

53. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

54. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

55. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

56. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

57. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Б. Щодо вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності

58. В даному спорі позивачка просить визнати право власності на 1/10 частину квартири АДРЕСА_4 та частину житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

А також просить визнати земельну кадастровий номер :02:001:0039, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , і призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та побудований на ній житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачки ОСОБА_2 .

59. Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

60. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

61. Як вбачається із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців.

Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі положень ст.1218ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи , визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно ч. 1ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

62. Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7якщо будівництво здійснювалося згідно з законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

У відповідності до п. 23 вищезазначеної Постанови свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

63. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81).

Висновки Суду

64. Позивачка просить визнати право власності на 1/10 частину квартири та частину житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також просить визнати земельну кадастровий номер :02:001:0039, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ) та побудований на ній житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідачки ОСОБА_2 .

65. При вирішенні даних позовних вимоги, судом встановлено, що згідно матеріалів справи та технічного паспорту за адресою АДРЕСА_5 розташований об`єкт незавершеного будівництва. З опису об`єкта незавершеного будівництва встановлено, що відсоток готовності такого відсутній, а також матеріали справи не містять декларації про готовність об`єкта до експлуатації та зареєстрованого права власності. Також з доданих квитанцій вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 витрачала кошти для виготовлення документації на будинок та земельну ділянку (Т.1, а.с.225-229,241-242). Доказів щодо участі батька позивачки ОСОБА_2 в будівництві будинку позивачкою не долучено.

Із змісту довідки Самбірського МБТІ №514 від 29.04.2022, встановлено, що згідно записів у реєстрових книгах Самбірського БТІ за відповідачкою ОСОБА_1 житлового будинку на правах особистої власності в АДРЕСА_5 - не зареєстровано, Самбірським МБТІ документів не виготовлялося (Т.1, а.с.7).

Згідно інформації з архівного відділу Яворівської районної державної адміністрації Львівської області №1-11/25 від 25.11.2022 у протоколах засідань виконавчого комітету Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області за 1994-1996 роки немає рішення про виділення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку у АДРЕСА_5 . Будівельні паспорти на забудову земельної ділянки в архівний відділ Яворівської райдержадміністрації не надходили (Т. 1, а.с.34).

66. Судом також встановлено, що квартира АДРЕСА_4 зареєстрована на праві особистої власності в цілому в рівних частках: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (Т.1, а.с.11, 25, 28).

67. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_5 . З копії спадкової справи вбачається, що 09.11.2011 ОСОБА_5 склав заповіт, яким належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0289 гектари, заповів свої дочці ОСОБА_4 (Т.1,а.с.74), третій особі у даній справі.

Також з даної спадкової справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 28.10.2021 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частки квартири АДРЕСА_4 (Т.1, а.с.62), однак такій було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу (дублікату) правовстановлюючого документу на вказану квартиру (Т.1. а.с 74). Свідоцтва про право на спадщину у даній спадковій справі відсутні та нотаріусом не видавались.

68. В даному спорі позивачка із позовними вимогами звернулася до відповідачів: ОСОБА_7 (матері позивачки) та ОСОБА_3 (брата позивачки), а ОСОБА_4 (сестра позивачки) у даному спорі визначена позивачкою як третя особа.

Суд звертає увагу, що статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

69. Згідно вимог закону, відповідачами у справі про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

70. Позивачка крім того, заявила вимогу про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності її матері відповідачки ОСОБА_2 та батька ОСОБА_2 , який помер у 2020.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

71. Суд вертає увагу, що згідно рішенням Мостиського районного суду у справі №2-14 від 23.05.1993 шлюб між відповідачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірваний, батько позивачки ОСОБА_2 помер у 2020 році (Т.1, а.с.243).

72. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

А згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

73. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначив, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, стороною позивача не виконано вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

74. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

75. Встановлено, що позивачкою не долучені докази, які б дали право визнати доведеними позовні вимоги, відсутня ступінь достовірності наданих стороною позивача доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною.

76. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

В. Щодо визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування

77. В даній справі, позивачка також просить визнати незаконним і скасувати:

- рішення Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 22 листопада 2017 №37 «Про надання дозволу на виготовлення детального плану території ОСОБА_2 »;

- рішення Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 20 березня 2018 №54 «Про затвердження детального плану території щодо розміщення земельної ділянки ОСОБА_2 »;

- рішення Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 12 березня 2019 №55 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_2 ».

78. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Положеннями ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад. У п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, виходячи з наведених норм земельного законодавства, відповідна рада приймає рішення про передачу у власність чи користування заявнику земельної ділянки на підставі його заяви, таке рішення не повинно суперечити нормам закону та не порушувати права інших осіб.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконними і скасовує правові акти індивідуальної дії, видані органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Недійсним у судовому порядку може бути визнаний акт (рішення) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб, якщо він не відповідає вимогам законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав акт (рішення), але при цьому обов`язковою умовою для визнання акту недійсним є порушення в зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до положень частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Виходячи з положень ст.152 ЗК України та роз`яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

79. За вимогами ст.161 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ч.1 ст. 10 Закону України від 21.05.1997 «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської рад здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин належить зокрема: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад (п.а); передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п.б); надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (п.в).

Висновок Суду

80. Позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного цивільного права чи інтересу із позовом, в якому просить про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, які стали підставою надання відповідачці ОСОБА_2 у власність вказаних земельних ділянок.

Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_2 отримала вказані земельні ділянки згідно рішення органу місцевого самоврядування, до якого звернулася з відповідними заявами 2017,2018,2019 роках, реалізувавши своє право, передбачене законом.

В судовому засіданні представник відповідача Судововишнянської міської ради пояснив, що дані рішення були прийняті згідно вимог закону, підстав для відмови у задоволенні заяв відповідачки не було.

81. Позиція позивачки ОСОБА_1 по своїй суті зводиться до того, що на підставі рішень міської ради відповідачка - її мати отримала земельні ділянки, при цьому, сторона позивача стверджує, що таким чином були порушені її права. Проте доводів, щодо такого порушення не навела, доказів на їх підтвердження не долучила.

При цьому послалася на те, що її батько ОСОБА_2 , який помер у 2020, також мав право на вказані земельні ділянки.

На дане посилання позивачки, суд звертає увагу, що згідно рішенням Мостиського районного суду у справі №2-14 від 23.05.1993 шлюб між відповідачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - розірваний (Т.1, а.с.243).

Таким чином, Судом не встановлено, що внаслідок прийняття вказаних рішень міською радою, порушені права та охоронювані законом інтереси позивачки, що є обов`язковою умовою, яка має бути встановлена судом в даному спорі.

Решта доводів та заперечень учасників справи не мають правового значення для вирішення цього спору.

82. Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконними і скасовує правові акти індивідуальної дії, видані органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Порушення або оспорювання прав та інтересів, є обов`язковою передумовою звернення особи до суду за захистом своїх прав; при цьому обов`язком позивача, відповідно до ст.81ЦПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Так, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

83. Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

84. В даному спорі позивачкою не наведено жодного факту порушення вищевказаними рішеннями Судововишнянської міської ради Львівської області її прав чи інтересів. Не зазначено в який конкретний спосіб реально порушені її законні права та інтереси, позивачка не долучила доказів на вказане та не зазначила якого саме результату хоче досягнути унаслідок скасування рішень органу місцевого саморядування чи як відновиться її становище у випадку задоволення позовних вимог в цій частині. Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, стороною позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Г. Щодо скасування рішення державного реєстратора

85. Позивачка також заявила вимогу про скасування державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :02:001:0039, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за ОСОБА_2 . Та визнати незаконним та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0039, площею 0,0800 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індексний номер:

40941102 від 20.05.2019, винесене державним реєстратором Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Дикою Лілією Володимирівною номер запису про право власності: 31619315), припинивши право власності відповідачки ОСОБА_2 на вказане майно.

Дані позовні вимоги мають похідний характер, оскільки підставою для такої реєстрації стали оскаржувані позивачкою рішення органу місцевого самоврядування. Оскільки задоволенню не підлягають вимоги позивачка про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, то суд також приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення похідних позовних вимог.

VІ. Висновок Суду

86. Суд, ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

87. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

88. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства, де позивач звернувся за захистом своїх прав, керуючись нормами матеріального права та ЦПК України. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи, Суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

VІІ. Розподіл судових витрат

89. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

90. Враховуючи вимоги ЦПК України і те, що у задоволенні позову позивачці було відмовлено у повному обсязі, понесені стороною судові витрати слід залишити за нею.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, 160,161 СК України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Судовишнянської міської ради Яворівського району Львівської області треті особи: ОСОБА_4 ), приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна про визнання незаконним і скасування рішень міської ради, про визнання земельної ділянки та житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації, про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

2. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

3. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

відповідачі:

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Судовишнянська міська рада Яворівського району Львівської області (місцезнаходження: пл. І.Франка, 14, м. Судова Вишня, 81340);

треті особи:

ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 );

приватний нотаріус Яворівського нотаріального округу Львівської області Пилюх Галина Романівна (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ).

Повний текст судового рішення складений 09.04.2025.

Суддя Світлана ГІРЯК