Провадження №2/760/740/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Зеленчуку М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідач) у якому просила суд стягнути із відповідача на її користь 2 736,85 грн. витрат, понесених на лікування та 20 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що у провадженні Солом`янського управління Національної поліції в міста Києві перебувають матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0005397 від 28 жовтня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності передбаченої ч.1 ст. 286 КК України.

Вказує, що вона є потерпілою у зазначеному кримінальному провадженні, а ОСОБА_2 вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005397 від 28 жовтня 2020 року.

Зазначає, що приблизно о 02:40 год. 26.10.2020 водій ОСОБА_2 , перебуваючи за кермом легкового автомобілю TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Академіка Коболєва, 1/5, розпочав рух транспортного засобу заднім ходом.

Разом з тим, водій ОСОБА_2 , нехтуючи вимогами п.10.9 ПДР України, не переконався що під час руху транспортного засобу заднім ходом він не створить небезпеку чи перешкоди іншим учасникам руху, не звернувся при виконанні маневру в разі потреби до інших осіб, у зв`язку з чим порушив правила безпеки дорожнього руху та здійснив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_1 , спричинивши їй останній середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Посилається, що висновком судово-медичної експертизи № 042-1910-2020 від 26 січня 2021 року встановлено, що при звернені за медичною допомогою 26 жовтня 2020 року о 02 год. 55 хв. у громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мали місце такі ушкодження: садна верхніх та нижніх кінцівок; закрита травма лівого колінного суглоба у вигляді розрізів заднього та переднього рогів медіального меніска, садкового розриву передньої хрестоподібної зв`язки, бурситу, синовіїту, підшкірної гематоми партикулярних м`яких тканин.

Морфологічні властивості виявлених розривів - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних структур суглобу і відновлення їх функції лівого колінного суглобу буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступенем тяжкості. Тому вказана закрита травма лівого колінного суглобу за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1/ 4.6. Правил.

Стверджує, що між подіями 26 жовтня 2020 року та отриманням нею тілесних ушкоджень є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Вказує, що судовою авто-технічною експертизою № СЕ-19/111-21/3204-ІТ від 27 січня 2021 року встановлено, що в ситуації, що сталася безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повинен був керуватися вимогами пункту 10.9 Правил дорожнього руху Україні. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху Україні. З технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України: п. 1.5. ПДР України, п. 2.3 б) ПДР України, п. 2.3. д) ПДР України, п. 10.9 ПДР України.

Зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно шкоду її здоров`ю у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_2 , а саме вчиненням ним дорожньо-транспортної пригоди 26 жовтня 2020 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована Товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- гарант», на підставі полісу № AO/7039491 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилається, що вона за рахунок власних коштів придбала у аптечних кіосках ряд лікарських засобів та матеріалів медичного призначення, оплата проведення досліджень для проведення відповідного лікування на загальну суму 2703 (дві тисячі сімсот три) грн. 00 коп., про що свідчать фіскальні чеки, розрахункові документи, товарні чеки, квитанції, накладні.

Таким чином, позивач вважає, що їй, як потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Вона вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Тому, потерпіла скориставшись своїм правом вимоги обрала саме ТДВ СК «Альфа-гарант». щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди, яка завдана її здоров`ю.

Вказує, що їй завдано значної моральної шкоди, яка виразилася в перенесенні фізичного болю, моральних страждань та переживань, погіршенні стану здоров`я, сильних душевних хвилюваннях, зниженні порушенні душевної рівноваги та працездатності, порушенні нормальних життєвих зв`язків.

Так, згідно із випискою із медичної карти № 1107 стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебувала на лікуванні з діагнозом забій правого плечового суглобу, забій лівого колінного суглобу, паракапсулярний розрив тіла та переднього рогу медіального меніска лівого колінного суглобу, лівобічний гонартроз ІІ-ІІІ ст.

Згідно з протоколом обстеження від 26 жовтня 2020 року, висновок МР-ознаки лівостороннього гонартрозу 2-3 ст., встановлено дегенеративні зміни заднього рогу медіального меніска, синовіїт з наявністю утворень в супрапателлярном завороту (вогнище хондроматоз).

Зазначає, що на час реабілітації та лікування її витрати становили з вересня 2020 року по лютий 2021 року 2594 грн. 59 коп., на які витрачала всю свою пенсію.

Згідно із картою № 373 хворого, який лікується у фізіотерапевтичному відділенні (кабінеті) за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 4 на період з 09 грудня 2020 року по 15 січня 2021 року позивач перебувала на лікуванні у фізіотерапевтичній поліклініці Шевченківського р-ну м. Києва.

Під час проходження лікування фізіотерапевтичній поліклініці Шевченківського району м. Києва вона витратила грошові кошти у сумі 1855 грн. 00 коп.

Посилається, що вона проходила й проходить довгий реабілітаційний період з приводу лікування нанесених їй тілесних ушкоджень.

Оформлення та лікування у фізіотарапетичному відділенні коштувало їй 1 855 грн. 00 коп., проте ніяких чеків чи квитанцій їй не було надано.

Окрім цього, активний спосіб життя, що вона вела, наразі унеможливлено, тому оцінює завдану їй шкоду у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва 06.09.2021 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.06.2022 представником відповідача Борзенковою Ю.М. був поданий відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував.

Заперечення мотивував тим, що відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Тому вважає, що зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Вказує, що медична допомога в Україні безкоштовна. Що стосується будь-яких інших видів транспортування, то в медичних виписках не заначено необхідності перевезення хворого з однієї медичної установи до іншої для проведення медичних процедур, аналізів чи лікування.

До того ж, враховуючи те, що в статті 49 Конституції України чітко зазначено про те, що у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно та відповідно оскільки діяльність Закладів охорони здоров`я фінансується з державного бюджету та відповідно медичні працівники вказаного закладу повинні надавати безоплатну медичну допомогу громадянам, які потрапили до них, а тому відповідно позивач ніяких витрат нести не повинен був.

Зазначає, що в матеріалах справи має бути довідка закладу охорони здоров`я про те яку кількість коштів було витрачено лікарнею на лікування потерпілого, а також відсутні докази того, що медичний заклад не мав можливості провести дослідження та лікування за кошти медзакладу з використанням відповідного обладнання та наявних медичних засобів.

Посилається, що відповідач здійснив аналіз витрат позивача на придбання лікарських засобів, та дійшов висновку, що не всі ліки було придбано саме для лікування отриманих травм, оскільки частина ліків була придбана для лікування хронічних хвороб які не пов`язані з ДТП.

Стверджує, що в разі надання позивачем доказів того, що лікарська установа не мала можливості лікувати її безкоштовно, а у лікарні були відсутні необхідні лікарські засоби та медикаменти, за умови надання лікарських призначень, та після набуття законної сили вироком суду, позивач матиме право на отримання відшкодування витрат на придбання ліків в розмірі 2 076,93 грн.

Окрім цього, відповідач вказує, що відшкодування послуг з переказу коштів 26.10.2020 на суму 19,76 грн. не передбачено законом; відшкодування послуг з переказу коштів 26.10.2020 на суму 19,76 грн. не передбачено законом; відшкодування послуг рухомого (мобільного зв`язку) 26.10.2020 на суму 2,44 грн. не передбачено законом; відшкодування послуг рухомого (мобільного зв`язку) 26.10.2020 на суму 12,44 грн. не передбачено законом; необхідність в медикаментах та медичних виробах (набір гінекологічний, перекис, енап) 25.11.2020 на суму 74,00 грн. не зазначена в медичній документації; а гінекологічний набір та енап не використовуються для лікування травм; необхідність в проведенні аналізів (ЗАК, ЗАС) 07.12.2020 на суму 309,00 грн. не зазначена в медичній документації; необхідність в медикаментах та медичних виробах (вата, перекис, хондрофлекс) 16.12.2020 на суми 200,00 грн., 98,67 грн., 101,33 грн., не зазначена в медичній документації; необхідність в медикаментах та медичних виробах 19.01.2021 на суму 100,00 грн. (шприци, нейраксин) не зазначена в медичній документації.

Тому вважає, що вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Окрім цього вказує, що відповідно до положень ст. 26- 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону), МТСБУ відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Тобто, 5% від 2 076,93 грн. становить 103,85 грн., а тому сума моральної шкоди повинна становити не більше 103,85 грн.

Проте, відповідач вважає позовні вимоги наразі передчасними, оскільки страховик не має право здійснювати виплату страхового відшкодування до набрання законної сили вироком суду за обвинуваченням ОСОБА_2 .

Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження, то сторони у судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні Солом`янського управління Національної поліції в міста Києві перебували матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0005397 від 28 жовтня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності передбаченої ч.1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_1 є потерпілою по зазначеному кримінальному провадженні, а ОСОБА_2 вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005397 від 28 жовтня 2020 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.06.2021 було звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілою. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито.

Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 23.06.2021, ОСОБА_2 26.10.2020 о 02:40 год. керуючи автомобілем TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Академіка Коболєва, 1/5, рухаючись заднім ходом, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: саден верхніх та нижніх кінцівок; закритої травми лівого колінного суглоба у вигляді розривів заднього та переднього рогів медіального меніска, частково розриву передньої хрестоподібної зв`язки, бурситу, синовіїту, підшкірної гематоми параартикулярних мяких тканин, які за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Висновком судово-медичної експертизи № 042-1910-2020 від 26 січня 2021 року встановлено, що при звернені за медичною допомогою 26 жовтня 2020 року о 02 год. 55 хв. у громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мали місце такі ушкодження: садна верхніх та нижніх кінцівок; закрита травма лівого колінного суглоба у вигляді розрізів заднього та переднього рогів медіального меніска, часткового розриву передньої хрестоподібної зв`язки, бурситу, синовіїту, підшкірної гематоми м`яких тканин.

Встановлено, що між подіями 26 жовтня 2020 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_1 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Судовою авто-технічною експертизою № СЕ-19/111-21/3204-ІТ від 27 січня 2021 року встановлено, що в ситуації, що сталася безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля марки TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повинен був керуватися вимогами пункту 10.9 Правил дорожнього руху Україні. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог пункту 10.9 Правил дорожнього руху Україні. З технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України: п. 1.5. ПДР України, п. 2.3 б) ПДР України, п. 2.3. д) ПДР України, п. 10.9 ПДР України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно шкоду здоров`ю потерпілій ОСОБА_1 у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_2 , а саме вчиненням ним дорожньо-транспортної пригоди 26 жовтня 2020 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована Товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- гарант», на підставі полісу № AO/7039491 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Дана обставина сторонами у справі не заперечувалася.

На підставі встановлених вище обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Водночас, згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Саме за потерпілими у дорожньо-транспортній пригоді залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав із заявою до страхової компанії чи із позовом до суду до страхової компанії.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові №297/2187/19 від 31 березня 2021 року, підтвердивши правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право на звернення до суду із цим позовом до відповідача без попереднього звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21), від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21 (провадження № 61-6997св22).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідачем не доведено, що шкоду позивачу було завдано внаслідок непереборної сили або умислу позивача, а тому, за встановлених фактичних обставин, позивач має право на відшкодування шкоди завданої її здоров`ю внаслідок ДТП.

При цьому, наявність судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження не впливає на встановлений законом обов`язок відповідача, щодо відшкодування шкоди завданої здоров`ю позивача внаслідок ДТП.

Відповідачем не оспорюється той факт, що позивач проходила лікування у зв`язку із заподіянням шкоди її здоров`ю саме внаслідок ДТП 26.10.2020.

Щодо вимог про стягнення із відповідача на користь позивача страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із лікуванням позивача.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Згідно виписки із медичної карти № 1107 вбачається, що 26.10.2020 ОСОБА_1 звернулася за медичною допомогою та їй установлено діагноз: забій правого плечового суглобу; забій лівого колінного суглобу; паракапсулярний розрив тіла та переднього рогу медіального меніска лівого колінного суглобу; лівобічний гонартроз ІІ-ІІІ ст.

На підтвердження факту понесення витрат на лікування позивачем до позовної заяви було додано копії фіскальних чеків та квитанцій на купівлю медичних препаратів та інших допоміжних матеріалів для лікування на загальну суму 2 736,85 грн.

Купівля медичних препаратів та інших допоміжних матеріалів для лікування відповідно до копій фіскальних чеків та квитанцій відбулася у період з 26.10.2020 по 19.01.2021.

Так, суд бере до уваги надані позивачем квитанції та фіскальні чеки на підтвердження розміру понесених витрат на лікування, а саме: квитанцію від 25.11.2020 на суму 74,00 грн. щодо купівлі перекисі водню; квитанцію від 16.12.2020 на суму 200,00 грн. щодо купівлі перекисі водню, хондрофлекс, гідрокортизон; фіскальний чек № 69245 від 07.12.2020 на суму 309,00 грн. щодо здачі медичних аналізів; квитанцію від 19.01.2021 на суму 100,00 грн. щодо купівлі шприців та нейраксин; квитанція № 836491 від 26.10.2020 на суму 1 007,56 грн. за платні медичні послуги; квитанція № 836806 від 26.10.2020 на суму 1 007,56 грн. за платні медичні послуги, як належні та допустимі докази понесених витрат.

Водночас, суд вважає, що: квитанція № 836631 від 26.10.2020 на суму 2,44 грн. за оплату послуг рухомого (мобільного) зв`язку та квитанція № 836918 від 26.10.2020 на суму 12,44 грн. за оплату послуг рухомого (мобільного) зв`язку, не підтверджують понесення позивачем витрат на лікування.

Що стосується рукописного тексту на аркуші 21 справи, то суд зазначає, що вимогам щодо допустимості та належності він не відповдає.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про доведення позивачем факту понесення нею витрат на лікування у загальному розмірі 2 698,12 грн.

Щодо вимог про стягнення із відповідача на користь позивача страхового відшкодування за завдану моральну шкоду.

У позовній заяві позивач, заявляючи цю позовну вимогу посилається на вимоги статті 23 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. В даному випадку моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо до нього особисто, та у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача та третьої особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Водночас, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Тобто, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено розмір моральної шкоди, який може бути стягнутий з страхової компанії.

Розмір страхової виплати у даному випадку складає 2 698,12 грн., а тому розмір моральної шкоди у даному випадку складає 134,91 грн. 2 698,12 * 5 % / 100% = 134,91).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду із позовом позивач судовий збір не сплачувала, оскільки остання звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи межі задоволених позовних вимог, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 113,14 грн.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 22, 525, 526, 979- 984, 988, 990, 991, 992, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП у розмірі 2 698,12 грн. та моральну шкоду у розмірі 134,91 грн.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (адреса: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) на користь держави судовий збір у розмірі 113,14 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.А.Усатова