Номер провадження: 22-ц/813/2124/25
Справа № 947/1458/24
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Губар Д.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, визнання договору частково недійсним

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору частково недійсним, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року, за яким отримав в АТ КБ "ПриватБанк" кредитну картку "Універсальна" № НОМЕР_1 , з терміном дії до 09.2026 року, з встановленим кредитним лімітом 1000 грн. 12.09.2023 року, о 20-31 год. на електронну пошту позивачу надійшло повідомлення від "ПриватБанку" щодо необхідності до 25-го числа цього місяця внести обов`язковий платіж за кредитною карткою, що становить 1798,64 грн. Оскільки позивач ОСОБА_1 тривалий час не проводив будь-яких фінансових операцій з банківською карткою, був дуже здивований таким повідомленням та для отримання інформації 13.09.2023 року звернувся до відділення АТ КБ "ПриватБанк" за адресою: м. Одеса, пр. Ак. Глушка, 5. У відділенні він дізнався, що Банком переоформлено другу пластикову картку № НОМЕР_2 на його ім`я, по якій збільшено кредитний ліміт та з цієї картки 02.08.2023 року через банкомати в Київській області трьома транзакціями знято кошти на загальну суму 35991,45 грн.

Позивач ОСОБА_1 має одну кредитну картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , термін дії якої до 09.2026 року, яка знаходиться у нього, він її не губив. Він не звертався із заявою щодо перевипуску іншої платіжної картки, збільшення кредитного ліміту та не отримував платіжну картку № НОМЕР_2 . На час вчинення зазначених транзакцій 02.08.2023 року позивач перебував у себе вдома у м.Одесі, транзакції не погоджував та не проводив, ніяких підтверджень на списання або переказ коштів зі свого карткового рахунку не надавав. Жодних дій, направлених на розголошення третім особам відомостей щодо номеру рахунку та способів доступу до нього, не вчиняв. Жодного повідомлення від Банку про перевипуск другої банківської картки позивач не отримував. Повідомлення про транзакції від 02.08.2023 року також не надходили. Отримавши у відділенні АТ КБ "ПриватБанк" інформацію про перевипуск картки № НОМЕР_2 на його ім`я, збільшення кредитного ліміту та зняття коштів з рахунку, позивач ОСОБА_1 зрозумів, що відносно нього вчинені шахрайські дії. Тому він у той же день, 13.09.2023 року, подав заяву щодо вчинення відносно нього шахрайських дій до Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області. 15.09.2023 року позивач ОСОБА_1 подав заяву щодо вчинення шахрайських дій до АТ КБ "ПриватБанк". Згодом йому зателефонували з банку, казали, що є фотофіксація з банкомату та на фото видно, що кошти за допомогою пластикової картки знімає невідома особа. Проте, на заяву № 475-ВБ від 15.09.2023 року позивач ОСОБА_1 отримав відповідь від 09.10.2023 року, в якій банк стверджує, що з платіжної картки № НОМЕР_2 були зняті грошові кошти, при цьому був правильно введений ПІН-код картки. Перевірку щодо обставин перевипуску картки № НОМЕР_2 на ім`я позивача ОСОБА_1 , збільшення кредитного ліміту та зняття коштів з рахунку банком не проведено. На електронну пошту позивача та по телефону від банку надходять вимоги/повідомлення про обов`язок внесення обов`язкового платежу за кредитною карткою № НОМЕР_2 , яку позивач ОСОБА_1 не замовляв та не отримував, у розмірі 1798,64 грн щомісяця. Тому позивач ОСОБА_1 змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач вважає, що в даному випадку з боку банка було порушено обов`язки ідентифікації та верифікації фізичної особи, яка звертається за отриманням платіжного засобу, та обов`язок передачі платіжного засобу тільки ідентифікованій та верифікованій особі, за договором, укладеним у письмовій формі, та безпідставно видано платіжний засіб - картку № НОМЕР_2 невстановленій особі, яка не є ОСОБА_1 .

Позивач просив суд визнати договір SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" недійсним в частині відкриття на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_2 ; визнати нечинними транзакції щодо зняття з кредитної картки № НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , готівки в банкоматі 02.08.2023 року о 18 год. 59 хв. в сумі 20000 грн, 02.08.2023 року о 19 год. 00 хв. в сумі 14200 грн, 02.08.2023 року о 22 год. 36 хв. в сумі 400 грн та зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані за оскаржуваними транзакціями; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 за договором SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року станом на 01.08.2023 року, тобто до виконання незаконних операцій з відкриття карткового рахунку № НОМЕР_2 та зняття коштів з кредитної картки № НОМЕР_2 у сумі 35991,45 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 08.07.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору частково недійсним, задовольнив. Визнав договір SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», недійсним в частині відкриття на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_3 . Визнав нечинними транзакції щодо зняття з кредитної картки № 115452, виданої на ім`я ОСОБА_1 , готівки в банкоматі 02.08.2023 року о 18 год. 59 хв. в сумі 20000 грн, 02.08.2023 року о 19 год. 00 хв. в сумі 14200 грн, 02.08.2023 року о 22 год. 36 хв. в сумі 400 грн та зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані за оскаржуваними транзакціями. Зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 за договором SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року станом на 01.08.2023 року, тобто до виконання незаконних операцій з відкриття карткового рахунку № НОМЕР_3 та зняття коштів з кредитної картки № НОМЕР_3 у сумі 35991,45 грн. Стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 3633 грн 60 коп.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 на виконання положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням належним чином виконав свій обов`язок і після виявлення факту платіжних операцій, які він не виконував, негайно повідомив про це банк. Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням і поза його волевиявленням і він не повинний нести відповідальності за такі операції; виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач ОСОБА_1 негайно повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. Враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.04.2021 року (справа № 336/3989/19, провадження № 61-13978св20).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить ???скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2024 року справі № 947/1458/24 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач заперечує перевипуск картки через додаток Приват24 та здійснення ним зняття готівки 02.08.2023 року на загальну суму 35991,45 грн, вважаючи, що такі дії були вчинено невідомими особами-шахраями, які здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) електронних мереж/систем з отриманням доступу до його банківських рахунків, відповідальність за вказані дії покладає на ПриватБанк, проте згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник карти зобов?язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Банком встановлено, що перевипуск картки було здійснено шляхом створення заявки у додатку Приват24. Вхід в Приват24 здійснено під авторизацією ОСОБА_1 . Відповідач наголошує, що при даній пропедурі клієнт вводить свої ім?я користувача і пароль та входить у Приват24. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону належному ОСОБА_2 та іншої особистої інформації. Таким чином, відповідальність за здійснення 02.08.2023 року банківської операції з переказу коштів повністю покладається на позивача.

Скаржник зазначає, що відповідно до пункту 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк несе відповідальність за збитки клієнта від можливих шахрайських дій за банківські операції, які вчинені лише після повідомлення клієнта про необхідність блокування карток чи про втрату карток, на час здійснення спірної транзакції 02.08.2023 року у банка були відсутні будь-які заяви від клієнта та правові підстави для нездійснення цього платежу клієнта, а тому з боку банка не було вчинено жодних порушень.

Зазначає, що підстави перекладання відповідальності за вчинення спірних операцій на банк відсутні, адже усі вони були здійснені з правильним введенням даних, які необхідні для проведення операцій, а також ОТР-паролів, направлених за фінансовим номером телефону позивача, тобто з належною авторизацією та ідентифікацією платіжного засобу та його користувача.

Щодо позовної вимоги про зобов?язання банка скасувати нараховані проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення транзакцій 02.08.2023 року, скаржник посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду, якою визначено, що подібний спосіб захисту не є ефективним та не підлягає задоволенню (Постанова Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справа № 320/8618/15-ц провадження № 61-4393сво18, з посиланням на пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17).

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.08.2024 року ОСОБА_1 роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Копію ухвали про відкриття провадження АТ КБ «ПриватБанк» отримало 24.08.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття провадження від 23.08.2024 року та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку, конверт повернувся до суду із зазначенням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Від ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивований тим, що посилання скаржника на те, що позивач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Зазначає, що рішення у справі № 712/9107/18 ухвалено за наявності інших фактичних обставин справи (картку перевипущено на ім?я доньки позивача). Відсутність волевиявлення позивача ОСОБА_1 на укладення договору про оформлення (емісію) картки N? НОМЕР_2 є підставою для визнання цього правочину недійсним. Вважає, що встановивши відсутність волевиявлення позивача ОСОБА_1 на перевипуск картки № НОМЕР_3 , що грошові кошти з рахунку ОСОБА_1 були списані та використані не ним, а іншою особою, при цьому АТ КБ «ПриватБанк» не надав суду жодних інших доказів, що було його процесуальним обов?язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Учасники справи про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

АТ КБ «ПриватБанк» судову повістку отримало 20.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 судову повістку отримала 20.12.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 20.03.2025 року о 15-00 годині, на іншу дату, у зв`язку із тим, що представник АТ КБ «ПриватБанк», Яковлєва-Ангеловська О.А., в цей день перебуває у відрядженні для прийняття участі в судовому засіданні в Ізмаїльськом у міськрайонному суді Одеської області по справі № 946/118/24.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.03.2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» про відкладення розгляду справи відмовлено, з огляду на таке.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, скаржником обставини викладені в апеляційній скарзі, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, у клопотанні не наведено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», а також не мотивовано необхідність його безпосередньої явки до суду, враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, до організаційної структури якого входить юридична служба.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів вважає, що надана через електронну пошту з використанням електронного цифрового підпису представником ОСОБА_1 - Івкової Л.В. промова до судових дебатів підлягає поверненню, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З аналізу наведених норма права вбачається, що реєстрація в ЄСІТС не позбавляє особу права на подання документів до суду в паперовій формі, проте, саме в електронній формі особа, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії виключно за допомогою ЄСІТС, з використанням власного електронного підпису, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Відповідно до пункту 10 Положення про ЄСІТС адвокати реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Отже ОСОБА_3 , як представник Щербакова В.А., може звертатись до Одеського апеляційного суду: 1) в письмовій формі; 2) в електронному вигляді з використанням сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з використанням власного електронного підпису.

Такі висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.09.2023 року у справі 204/2321/22.

Згідно відомостей АСДС «Д-3» вбачається, що представник ОСОБА_1 - адвокат Івкова Л.В. зареєстрований в підсистемі (модулі) ЄСІТС Електронний Суд.

Проте промову до судових дебатів подано представником ОСОБА_1 - адвокатом Івковою Л.В. шляхом направлення на офіційну електронну адресу Одеського апеляційного суду.

При цьому, як зазначалось вище, особа, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС, не позбавлена права на подання документів до суду в паперовій формі. Водночас, у разі подання заяви адвокатом в електронній формі, має використовуватись підсистема «Електронний суд».

Отже, надіславши промову до судових дебатів електронною поштою з використанням електронного цифрового підпису, а не за допомогою підсистеми «Електронний суд», адвокат Івкова Л.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , , використала спосіб звернення до суду, не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 на виконання Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням належним чином виконав свій обов`язок і після виявлення факту платіжних операцій, які він не виконував, негайно повідомив про це банк. Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням і поза його волевиявленням і він не повинний нести відповідальності за такі операції; виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач ОСОБА_1 негайно повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. Враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, що узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.04.2021 року (справа № 336/3989/19, провадження № 61-13978св20).

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2015 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та погодився з тим, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування і кредитування складають договір про надання банківських послуг.

З довідки від 18.04.2024 року про випущені картки вбачається, що за укладеним договором надано наступні картки:

НОМЕР_4 , дата відкриття 29.12.2014, термін дії 12/18;

НОМЕР_5 , дата відкриття 11.12.2018, термін дії 08/22;

НОМЕР_1 , дата відкриття 02.09.2022, термін дії 09/26;

НОМЕР_2 , дата відкриття 02.08.2023, термін дії 08/27;

НОМЕР_6 , дата відкриття 01.08.2023, термін дії 09/27.

З довідки від 18.04.2024 року про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 23.04.2015 року - встановлення кредитного ліміту 500,00 грн; 05.07.2017 року - збільшення кредитного ліміту 2000,00 грн; 11.12.2018 року збільшення кредитного ліміту 3000,00 грн; 15.03.2019 року збільшення кредитного ліміту 6000,00 грн; 12.08.2019 року збільшення кредитного ліміту 8000,00 грн; 16.10.2019 року збільшення кредитного ліміту 10000,00 грн; 01.08.2023 року збільшення кредитного ліміту 36000,00 грн; 01.12.2023 року - зменшення кредитного ліміту 0,00 грн.

Згідно виписки за договором від 18.04.2024 року за період з 29.12.2014-18.04.2024 щодо здійснення операцій протягом 2015-2020 років по карткам № НОМЕР_4 та НОМЕР_5 . 02.08.2023 року (картка № НОМЕР_2 ) зняття готівки в банкоматі на АДРЕСА_1 в розмірі 20000 грн у валюті операції (20799,45 грн у валюті картки); зняття готівки в розмірі 14000 грн у валюті операції (14768 грн у валюті картки) в банкоматі на АДРЕСА_1 ; зняття готівки в розмірі 400 грн у валюті операції (424 грн у валюті картки) в банкоматі Автовокзал, м. Переяслав, вул. Б.Хмельницького, 102.

З роздруківки листа з електронної пошти позивача ОСОБА_1 вбачається, що 12.09.2023 року о 20-31 год. від ПриватБанку надійшло нагадування про обов`язковий платіж за кредитною карткою, що становить 1798,64 грн, який необхідно внести до 25-го числа цього місяця.

13.09.2023 року позивач ОСОБА_1 звертався до відділення Банку та дізнався, що на його ім`я 02.08.2023 року перевипущено другу пластикову картку, на ній збільшено кредитний ліміт і з неї через банкомати в м. Києві та в Київський області знято грошові кошти. Цього ж дня позивач заблокував картку.

З виписки від 13.09.2023 року по картці/рахунку НОМЕР_6 і додатковим рахункам договору від 22.04.2015 року за період 01.08.2023-13.09.2023 року вбачається зняття готівки в банкоматах (м. Київ, м. Переяслав) 02.08.2023 року у загальному розмірі 35991,45 грн по картці НОМЕР_2 .

13.09.2023 року позивач ОСОБА_1 подав заяву щодо вчинення шахрайських дій до Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.09.2023 року.

04.10.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001350 внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

15.09.2023 року позивач ОСОБА_1 звертався до АТ КБ "ПриватБанк" із заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій та повідомляв Банк, що має одну картку № НОМЕР_1 . Будь-яких фінансових операцій з банківською картою не проводив більше 2-х років. Про те, що з його банківською картою проведено якісь операції повідомлень від банку не надходило. Він ні свідомо, ні випадково не просив про перевипуск картки, не просив про зміну розміру кредитного ліміту та не надавав заяв про це.

Листом від 09.10.2023 року банк повідомив, що з платіжної картки № НОМЕР_3 були зняті грошові кошти, при цьому був правильно введений ПІН-код картки.

У висновку "Про результати проведення перевірки за повідомленнями клієнта ОСОБА_1 " від 24.04.2024 року зазначено, що перевірку проведено на підставі службової записки Департаменту претензійно-позовної роботи від 12.04.2024 року. Згідно виписки за картрахунком НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 02.08.2023 року було проведено три оспорювані клієнтом операції в загальній сумі 35991,45 грн. Оглядом матеріалів фотофіксації банкомату по операціях з картою 115452 за 02.08.2023 року встановлено, що операції проведено за допомогою оригінальної карти та проходження магнітної смуги в картрідері банкомату. Карта знаходиться у користуванні третьої особи, ідентифікувати яку не виявилося можливим. Перевіркою встановлено, що 01.08.2023 року за попередньою картою клієнта ОСОБА_1 № 007246 було збільшено кредитний ліміт через додаток Приват24. 02.08.2023 року карту "Універсальна" № 007246 клієнта ОСОБА_1 було перевипущено на нову карту № НОМЕР_3 в ПК Приват24 та документи з перевипуску карти підписано ЄЦП від імені клієнта ОСОБА_1 у додатку Приват24 клієнта. Під час проведення операції на збільшення кредитного ліміту по картці № НОМЕР_7 , яка відбулась 01.08.2023 року та під час проведення операції з перевипуску нової картки № НОМЕР_3 , яка відбулась 02.08.2023 року, входи в акаунт Приват24 клієнта було здійснено з іншого пристрою, який не належить клієнту ОСОБА_1 , та з нетиповою ip-адресою, яку не використовує клієнт. Перевірити архів СМС-повідомлень клієнту ОСОБА_1 за 01-02.08.2023 року не виявилося можливим у зв`язку із закінченням термін зберігання архівних матеріалів. Враховуючи, що входи в обліковий запис Приват24 клієнта ОСОБА_1 відбувалися з різних пристроїв та без зміни паролю входу оспорювані операції по карті 115452 клієнта ОСОБА_1 за 01-02.08.2023 року було проведено невстановленою особою внаслідок компрометації паролю входу в ПС Приват24, компрометації реквізитів картки, з вини заявника.

Із листа АТ "ПриватБанк" від 02.04.2024 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито 2 картки: картка універсальна НОМЕР_3 , картка НОМЕР_8 ; картка НОМЕР_7 перевипущена під картку НОМЕР_3 ; картку НОМЕР_3 було перевипущено 02.08.2023 18:43:11 через канал Приват24; інформація щодо спірних транзакцій: по клієнту зафіксований вхід з нетипового пристрою в аккаунт Приват24 списання в банкоматі виконано через QR-код.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 140 розділу 7 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164 (далі - Положення), в редакції на час виникнення правовідносин, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Відповідно до п.146 розділу 7 Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Емітент зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача щодо використання платіжного інструменту або неналежної платіжної операції, ініційованої з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законодавством України для розгляду звернень (скарг) громадян (п. 148 Положення).

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

Аналогічний висновок наведений також у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18).

Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви. З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 користувався послугами АТ КБ "ПриватБанк" та не мав на своєму рахунку кредитної заборгованості. Так, з виписки за договором вбачається здійснення операцій на рахунку з 23.04.2015 року по 24.05.2020 року. 24.05.2020 переказ 230,00 грн. по картці № НОМЕР_9 через додаток Приват24, залишок після операції 18,62 грн. Згідно довідки Банку кредитний ліміт з 16.10.2019 року становив 10 000,00 грн.

02.09.2022 року позивач ОСОБА_1 отримав картку № НОМЕР_7 з терміном дії 09/26, проте операції за цією карткою згідно виписки за договором позивачем не здійснювались.

Судом встановлено, що 01.08.2023 року Банком перевипущено на ім`я позивача ОСОБА_1 картку № НОМЕР_10 та збільшено кредитний ліміт до 36 000,00 грн. 02.08.2023 року Банком перевипущено на ім`я позивача ОСОБА_1 картку № НОМЕР_3 та з рахунку позивача ОСОБА_1 через банкомати у м. Києві та м. Переяслав знято грошові кошти шляхом здійснення трьох транзакцій на загальну суму 35 991,45 грн.

Звертаючись до суду позивач в обґрунтування позовних вимог зазначав, що має одну кредитну картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , термін дії до 09.2026 року, яка знаходиться у нього, він її не губив. Не звертався із заявою щодо перевипуску іншої платіжної картки, збільшення кредитного ліміту та не отримував платіжну картку № НОМЕР_2 . На час вчинення спірних транзакцій 02.08.2023 року позивач перебував у м. Одесі, транзакції не погоджував та не проводив, ніяких підтверджень на списання або переказ коштів зі свого карткового рахунку не надавав. Жодних дій, направлених на розголошення третім особам відомостей щодо номеру рахунку та способів доступу до нього, не вчиняв. Жодного повідомлення від Банку про перевипуск картки та спірні транзакції від 02.08.2023 року позивач не отримував. Інформацію про перевипуск платіжної картки № НОМЕР_2 на його ім`я, збільшення кредитного ліміту та зняття коштів з рахунку, позивач ОСОБА_1 отримав у відділені АТ КБ "ПриватБанк" 13.09.2023 року, після надходження на його електронну пошту 12.09.2023 року нагадування про здійснення обов`язкового платежу за кредитом. В той же день, 13.09.2023 року, подав заяву щодо здійснення шахрайських дій до Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області. 15.09.2023 року позивач ОСОБА_1 подав заяву щодо вчинення шахрайських дій до АТ КБ «ПриватБанк». З боку Банка порушено обов`язки ідентифікації та верифікації фізичної особи, яка звертається за отриманням платіжного засобу, та обов`язок передачі платіжного засобу тільки ідентифікованій та верифікованій особі, за договором, укладеним у письмовій формі, та безпідставно видано платіжний засіб - картку № НОМЕР_2 невстановленій особі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв перевипуску картки, або втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Списання грошових коштів з карткового рахунку відбулося не за розпорядженням і поза волевиявленням позивача і останній не повинний нести відповідальності за такі операції; при цьому, виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач ОСОБА_1 негайно повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 01.07.2020 року у справі 712/9107/18, колегія суддів не бере до уваги, оскільки останній не є релевантним до спірних правовідносин.

Так, у справі 712/9107/18 судом встановлено, що блокування абонентського номеру НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_1 було здійснено до 17.34 год. 22 березня 2018 року, а переказ грошових коштів з карткового рахунку позивача було здійснено, як в день блокування абоненського номера позивача так і 23 березня 2018 року, з підтвердженням транзакції через програму «Приват24» 3Dsecure, яке надсилалося на фінансовий телефон ОСОБА_1 та, що необхідну для здійснення блокування абонентського номеру НОМЕР_1 інформацію (номер телефона, на який найчастіше дзвонили за останні 30 днів, суму, на яку останній раз поповнювався рахунок, місяць та рік останнього поповнення рахунку в чисельному вигляді, суму коштів, яка повинна бути на особовому рахунку), як і інформацію необхідну для здійснення грошового переказу коштів (номер картки, термін її дії та CVV2), могла знати лише ОСОБА_1 за її обачної та свідомої поведінки. Перекази грошових коштів на загальну суму 12 977,12 грн, що відбулися 22 та 23 березня 2018 року були здійсненні на картку № НОМЕР_2 , яка 22 березня 2018 року була перевипущена на ім`я ОСОБА_2 (доньки позивача),

Отже, фактичні обставини справи № 712/9107/18, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права, не є подібними з обставинами у справі, яка переглядається.

Посилання банку на те, що спірні операції здійсненні з правильним введенням даних, які необхідні для проведення операцій, ОТР-паролів, направлених за фінансовим номером телефону позивача, тобто з належною авторизацією та ідентифікацією платіжного засобу не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, відповідачем не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу здійснити перевипуск картки та ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що перевипуск картки здійснено шляхом створення заявки у догадку Приват24 та при даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить в Приват24, вказані дії можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону належному ОСОБА_1 та іншої особистої інформації.

Разом з тим, у висновку "Про результати проведення перевірки за повідомленнями клієнта ОСОБА_1 " від 24.04.2024 року зазначено, що 02.08.2023 року карту "Універсальна" № 007246 клієнта ОСОБА_1 було перевипущено на нову карту № НОМЕР_3 в ПК Приват24 та документи з перевипуску карти підписано ЄЦП від імені клієнта ОСОБА_1 у додатку Приват24 клієнта. Під час проведення операції на збільшення кредитного ліміту по картці № НОМЕР_7 , яка відбулась 01.08.2023 року та під час проведення операції з перевипуску нової картки № НОМЕР_3 , яка відбулась 02.08.2023 року, входи в акаунт Приват24 клієнта було здійснено з іншого пристрою, який не належить клієнту ОСОБА_1 , та з нетиповою ip-адресою, яку не використовує клієнт. Перевірити архів СМС-повідомлень клієнту ОСОБА_1 за 01-02.08.2023 року не виявилося можливим у зв`язку із закінченням термін зберігання архівних матеріалів. Враховуючи, що входи в обліковий запис Приват24 клієнта ОСОБА_1 відбувалися з різних пристроїв та без зміни паролю входу оспорювані операції по карті 115452 клієнта ОСОБА_1 за 01-02.08.2023 року було проведено невстановленою особою внаслідок компрометації паролю входу в ПС Приват24, компрометації реквізитів картки, з вини заявника.

Також у висновку «Про результати проведення перевірки за повідомленнями клієнта ОСОБА_1 " зазначено, що згідно виписки за картрахунком НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 02.08.2023 року було проведено три оспорювані клієнтом операції в загальній сумі 35991,45 грн. Оглядом матеріалів фотофіксації банкомату по операціях з картою 115452 за 02.08.2023 року встановлено, що операції проведено за допомогою оригінальної карти та проходження магнітної смуги в картрідері банкомату. Карта знаходиться у користуванні третьої особи, ідентифікувати яку не виявилося можливим. Перевіркою встановлено, що 01.08.2023 року за попередньою картою клієнта ОСОБА_1 № 007246 було збільшено кредитний ліміт через додаток Приват24.

Зазначені обставини свідчать про те, що перевипуск нової картки № НОМЕР_3 , що відбувалося 02.08.2023 року, входи в акаунт Приват24 клієнта здійснено з іншого пристрою, який не належить клієнту ОСОБА_1 , та з нетиповою ip-адресою, яку не використовує позивач. Операції по зняттю коштів на загальну суму 35991,45 грн проведено за допомогою оригінальної карти та проходження магнітної смуги в картрідері банкомату.

Однак, відповідачем не надано суду належних доказів отримання ОСОБА_1 в АТ КБ "ПриватБанк" оригінальної карти № НОМЕР_3 .

Ураховуючи викладені обставини колегія судді вважає, що відповідачем не доведено, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв перевипуску картки, збільшенню кредитного ліміту, втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Доводи скаржника про те, що судом не враховано порушення позивачем Умов та правил надання банківських послуг, що призвело до випуску нової картки та несанкціонованого зняття коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.

Звертаючись до суду позивач просив, зокрема визнати договір SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк", недійсним в частині відкриття на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_3 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Як зазначалося вище, 22.04.2015 року позивач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та погодився з тим, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, загальними умовами обслуговування і кредитування складають договір про надання банківських послуг.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Ураховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання договору SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк", недійсним в частині відкриття на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_3 не є ефективним та не відповідає меті цивільного правосуддя.

Суд першої інстанції не врахував зазначених обставин та дійшов помилкового висновку про задоволення вказаної позовної вимоги позивача.

Щодо вимоги позивача про визнання нечинними транзакції щодо зняття з кредитної картки № 115452, виданої на ім`я ОСОБА_1 , готівки в банкоматі 02.08.2023 року о 18 год. 59 хв. в сумі 20000 грн, 02.08.2023 року о 19 год. 00 хв. в сумі 14200 грн, 02.08.2023 року о 22 год. 36 хв. в сумі 400 грн та зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані за оскаржуваними транзакціями, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже звертала увагу, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви. Але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст і обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, у кожному конкретному випадку можуть різнитися. Однак принаймні на рівні формулювання викладу їхнього змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною (див.: «mutatis mutandis» постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19 (абзаци п`ятий і шостий пункту 15).

За таких обставин, колегія судді вважає належним і достатнім для відновлення порушеного права є визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором згідно з кредитною карткою № 115452 на суму 35991,45 грн, оскільки вимоги про визнання судом нечинними транзакцій щодо зняття грошових коштів банківської картки, зобов`язання скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції) не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Апеляційний суд вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2024 року в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про визнання договору SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк", недійсним в частині відкриття на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_3 , необхідно скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про визнання договору SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк", недійсним в частині відкриття на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_3 , відмовити. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2024 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступні редакції: «Визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором згідно з кредитною карткою № 115452на суму 35991,45 грн». В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2024 року в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про визнання договору SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк", недійсним в частині відкриття на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_3 , скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про визнання договору SAMDNWFC3 від 22.04.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк", недійсним в частині відкриття на ім`я ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_3 , відмовити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2024 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступні редакції: «Визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором згідно з кредитною карткою № 115452на суму 35991,45 грн».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов