Справа № 953/8622/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Максимовської Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом а позовом ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
Неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом шляхом подання його в системі електронний суд, через уповноваженого представника адвоката Шумейка Ярослава Віталійовича, яким просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно нього та стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання останнього, як неповнолітньої дитини, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення повноліття. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його мати ОСОБА_3 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню , не піклується про нього, не дбає про його фізичний, духовний і культурний розвиток, виїхала за межі України на постійне місце проживання, що унеможливлює належне виконання нею своїх батьківських обов`язків відносно нього, що свідчить про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.
Також, відповідачка перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надано, є його матір`ю та зобов`язана його утримувати до досягнення повноліття.
Відповідач - ОСОБА_3 у поданих письмових пояснення проти позбавлення її батьківських прав не заперечувала, проте просила відмовити у стягненні з неї аліментів. Зазначила, що через погіршення її стану здоров`я, погіршення стану здоров`я її іншого сина ОСОБА_4 та виїздом на постійне місце проживання за межі України, вона не може належним чином виконувати батьківські обов`язки у відношенні сина ОСОБА_5 .
Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення, в яких підтримала заявлені вимоги, просила слухати справу без участі представника третьої особи.
Заслухавши позивача та його представника, показання свідків, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Судом встановлено , що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2008р. шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 , проживають колишнє подружжя окремо .
Батьками неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Згідно відповіді адміністрація КНП «Міська дитяча поліклініка №23» від 09.09.2024 № 690/0/567-24, за інформацією педіатра з народження до 9-ти місячного віку ОСОБА_1 виховувався в повній сім`ї, виховувався разом з батьком та матір`ю. Коли дитині виповнилося 9 місяців, мати залишила дитину з батьком і більше ніколи в сім`ї не з`являлась, станом здоров`я сина не цікавилась, участі у вихованні не приймала. Амбулаторні прийоми лікаря хлопчик відвідував у супроводі батька.
За відповіддю адміністрації КЗ «Харківський ліцей № 37 ХМР» від 06.09.2024р. № 06/09/2024 №503 ОСОБА_1 навчався у ліцеї з вересня 2013р. по жовтень 2021р. Під час навчання у школі ОСОБА_1 проживав разом із батьком, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Постійний зв`язок з класним керівником, ОСОБА_8 ,
підтримував батько ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , який цікавився навчальним процесом та успіхами сина, систематично відвідував батьківські збори, брав активну участь у житті класу і долучав до цього процесу ОСОБА_5 , допомагав батьківському комітету класу.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати
ОСОБА_1 , з адміністрацією навчального закладу і класним керівником з приводу успішності сина у період його навчання не контактувала.
Згідно відповіді адміністрація ДНЗ «Регіональний ЦПО швейного виробництва та сфери послуг Харківської області» № 408 від 06.09.2024 ОСОБА_1 з 31.08.2022р. навчається у закладі. Його батьки активної участі у його вихованні не приймають.
Мати ОСОБА_3 виходила на зв`язок, коли ОСОБА_5 навчався на першому курсі, з керівниками групи (класним керівником та майстром виробничого навчання).
Протягом 2023/2024 навчального року батьки на зв`язок не виходили з керівниками групи і не цікавились досягненнями свого сина. Постійного зв`язку з батьками немає у зв`язку з воєнними діями на території Харківської області.».
За відповіддю КНП «Зміївський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11.09.2024 № 480 з 11.03.2024р. із ОСОБА_1 укладена декларація. Зі слів лікаря ЗПСМ, з яким укладена декларація про надання первинної медичної допомоги, під час візитів до лікаря дитину супроводжувала бабуся дитини.
У 2009 році батько ОСОБА_1 ОСОБА_2 звертався у суд із позовом про позбавлення батьківських прав матері сина ОСОБА_3 , проте у задоволені позову було відмовлено.
У судовому засіданні у якості свідка була допитана ОСОБА_9 бабуся ОСОБА_1 по лінії батька. Згідно її показань вона разом із чоловіком та сином ОСОБА_5 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . У 2006р. син одружився на ОСОБА_3 у червні 2007 року народився ОСОБА_5 . ОСОБА_3 у 2008 р. пішла від сина і вони офіційно розлучились . ОСОБА_10 залишився проживати із ними. У червні 2017 р. ОСОБА_3 стала телефонувати онуку, цікавитися його життям, до цього не приходила і не телефонувала. У 2021р. ОСОБА_3 забрала ОСОБА_5 до себе. В листопаді 2022р. ОСОБА_5 повернувся до них, казав, що мати почала зловживати алкогольними напоями. У 2024р. вони дізналися, що ОСОБА_3 виїхала з країни.
За показаннями свідка ОСОБА_11 вона є знайомою бабусі ОСОБА_5 ОСОБА_9 з 2009р. Бувала у них в гостях десь раз на рік. Мати ОСОБА_5 не знає, вихованням сина займався батько.
Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).
Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
За ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.
Відповідно ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно висновку департаменту служб у справах дітей виконкому ХМР №453 від 29.11.2024р., позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до сина ОСОБА_1 , визнано доцільним.
Згідно ч.1,ч.2. ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом враховано, що висновок було складено без участі матері, на підставі інформації з навчання дитини та лікування.
При цьому, висновок органу опіки та піклування, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками.
Надані суду відповіді з медичних установ та навчання позивача, не свідчать саме про умисне ухилення відповідача від свої батьківських обов`язків.
Як встановлено судом, підтверджено самими позивачем, його батьком та бабусею - мати ОСОБА_5 з 2017року телефонувала сину, цікавилася його життям, в подальшому запропонували ОСОБА_5 жити із нею, на що останній погодився, проживав із матір`ю, проте в подальшому самостійно пішов від матері, повернувся до батька.
Зазначені обставини свідчать про відсутність ухилення ОСОБА_3 від свої батьківських обов`язків по відношенню до сина. Ті обставини, що ОСОБА_3 почала зловживати алкоголем нічим, окрім слів неповнолітнього ОСОБА_5 , не підтверджено, а це лише є позиція сторони , яка повинна бути доведена.
Ті обставини, що ОСОБА_3 під час воєнного стану в України, а саме у червні 2023р. виїхала до Канади, не свідчить про її ухилення від батьківських обов`язків по відношенню до сина.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці зазначає, що з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання.
Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказів винної поведінки відповідачки та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, суду не надано.
Наявність заяви відповідача про відсутність заперечень про позбавлення батьківських прав, внаслідок погіршення її стану здоров`я та виїзду за межі України , не свідчить про її умисне ухилення від батьківських обов`язків.
За ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Враховуючи сукупність досліджених доказів, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав про позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до сина.
За ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно положення ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною першою статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Частиною четвертою статті 152 СК України передбачено, що дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.
Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів.
Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Прожитковий мінімум на дитину встановлюється кожен рік ЗУ «Про бюджет України»
Відповідач є інвалідом 2 групи, має ще одну дитину - ОСОБА_12 , 2009р.н. , який є інвалідом, позивач мешкає окремо від своєї матері.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дати звернення у суд із даним позовом, до досягнення дитини повноліття.
На підставі викладеного, керуючись ст..12, 13, 19, 81, 141, 137, 141, 181, 263-265, 268, 272 ЦПК України суд,-
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 18.09.2024р. до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.
В іншій частині, в задоволені позову відмовити.
Апеляційнаскарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з
дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя Бородіна Н.М.