Справа № 703/5548/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Гуртової Є.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» шкоду завдану йому внаслідок ДТП.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 29 квітня 2024 року о 17 год. 00 хв. в с. Мала Смілянка по вул. Будьоного керував автомобілем «Opel Omega В», н.з. НОМЕР_1 , під час проїзду повз автомобіль «Chevrolet Tacuma» н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до наїзду. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2024 року ОСОБА_3 визнанно винним у вчиненні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Діями ОСОБА_3 було пошкодженого його автомобіль, цивільно правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «УПСК». У встановлений законом термін він звернувся до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Страхова компанія виплатила йому 35933 грн. 26 коп. страхового відшкодування.

Однак, він не погоджується із розміром цієї виплати та з метою встановлення дійсної вартості відновлювального ремонту автомобіля та вартості збитку він замовив експертне дослідження. Відповідно до висновку експерта вартість матеріального збитку, яка йому заподіяна становить 43380 грн. Таким чином вважає, що страхова компанія повинна сплатити йому 4246 грн. 74 коп. недоплаченої суми страхової виплати. З ОСОБА_3 на його користь підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку, що становить 30769 грн. та 3200 грн. франшизи. Крім того просив суд стягнути з ОСОБА_3 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Ухвалою судді від 16 жовтня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив суд задовільнити їх з підстав наведених у позовній заяві.

Представник позивача, адвокат Райнов Г.С. в судовому засіданні просив суд стягнути з страхової компанії 4246 грн. 74 коп. в рахунок недоплаченого страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням належного позивачу автомобіля «Chevrolet Tacuma» та з відповідача ОСОБА_3 30769 грн. в рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля, 3200 грн. франшизи, 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати. Пояснив суду, що позивач, отримавши страхову виплату від ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» в розмірі 35933 грн. 26 коп. не погодився із даним розміром та замовив експертне дослідження вартості завданих йому збитків. Відповідно до висновку експерта вартість відновлювального ремонту становить 74149 грн., вартість матеріального збитку 43380 грн. Вважає, що страхова компанія має здійснити доплату позивачу в розмірі 4246 грн. 74 коп., а різницю між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку, що становить 30769 грн. має відшкодувати відповідач ОСОБА_3 .

Окрім того просив суд стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу понесені позивачем в розмірі 8500 грн.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції та оголошеннями про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки до суду не повідомив.

Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» в судове засідання не з`явився.

30 жовтня 2024 року від відповідача ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву страхова компанія позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Заперечення на позов обґрунтовані тим, що позивач уклав з ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, де сума погодженого страхового відшкодування склала 35933 грн. 27 коп. Відповідно до умов вказаної угоди ОСОБА_1 погодився на те, що не матиме до страховика будь яких майнових вимог та претензій стосовно здійснення страхового відшкодування за фактом ДТП, яке сталось 29 квітня 2024 року. Страхова команія умови угоди виконала у повному обсязі та 18 червня 2024 року перерахувала погоджену із ОСОБА_1 суму відшкодування на його рахунок. Відповідно, відповідач вважає, що позивач всупереч умовам угоди, в односторьоному порядку відмовився від зобов`язань за угодою, вважаючи, що отримана сума є лише частковим відшкодуванням. Крім того відповідач просить суд стягнути з позивача витрати понесені на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію позивача та його представника, врахувавши позицію відповідача ПАТ «Українська пожежно страхова компанія», викладену письмово, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 травня 2024 року ОСОБА_3 29 квітня 2024 року о 17 год. 00 хв. в с. Мала Смілянка по вул. Будьоного керував автомобілем «Opel Omega В», н.з. НОМЕР_1 , під час проїзду повз автомобіль «Chevrolet Tacuma» н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до наїзду. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_3 вчинив правопорушення передбачене ст.124 КупАП. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.4 ст. 130, ч.5 с.126, ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення.

Постанова Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 703/2049/24 від 20 травня 2024 року набрала законної сили 31 травня 2024 року.

Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилався на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_3 був пошкоджений належний йому автомобіль «Chevrolet Tacuma» н.з. НОМЕР_2 , при обставинах події, які зазначені у вказаній вище постанові суду, та внаслідок чого йому було заподіяно матеріальну шкоду.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Opel Omega», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , була застрахована згідно поліса обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 4809728 в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія". Страхова сума за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн. Розмір франшизи 3200 грн.

07 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав до страховика ОСОБА_3 - страхової організації ПАТ «УПСК» заяву щодо виплати страхового відшкодування за шкоду заподіяну внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що мала місце 29 квітня 2024 року за участі транспортного засобу «Opel Omega», н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , цивільно правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «УПСК за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/4809728 від 25 серпня 2023 року.

07 травня 2024 року було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу позивача «Chevrolet Tacuma» н.з. НОМЕР_2 у його присутності та складено акт огляду транспортного засобу.

З платіжної інструкції № 162226724 від 18 червня 2024 року вбачається що УПСК ПРАТ здійснило страхове відшкодування за автомобіль держ.номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 в сумі 35933 грн. 27 коп.

Факт отримання страхового відшкодування від ПрАТ «УПСК» в розмірі 35933 грн. 27 коп. підтверджує і сам позивач у позовній заяві.

Однак, позивач зазначає, що не погоджується із розміром страхового відшкодування, яке йому було сплачено страховою компанією та в зв`язку з цим звернувся до експерта з метою встановлення дійсної вартості відновлювального ремонту належного йому автомобіля та вартості завданого йому матеріального збитку.

Відповідно до висновку експерта № 29 від 14 травня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Tacuma» н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 29 квітня 2024 року, становить 74149 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Chevrolet Tacuma» н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП 29 квітня 2024 року, становить 43380 грн.

Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» страхове відшкодування за завданий йому матеріальний збиток (з урахуванням сплаченої йому страховою компанією суми 35933,26 та франшизи 3200) в розмірі 4246 грн. 74 коп. Крім того просить стягнути з ОСОБА_3 різницю між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку, що становить 30769 грн. та 3200 грн. франшизи (74149-43380).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених устатті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Представник відповідача ПрАТ «УПСК» у відзиві на позовну заяву, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог до страхової компанії, зазначив те, що оскільки позивач та страхова компанія погодили розмір страхової виплати та підписали відповідну угоду, позивач не має права на звернення до суду з вимогами про стягнення матеріальних збитків із страховика.

07 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «УПСК», в особі Директора Департаменту врегулювання збитків ОСОБА_4 , було укладено Угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування (далі Угода).

Відповідно до п. 1 Угоди загальний розмір страхового відшкодування відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за шкоду, заподіяну пошкодженням внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що сталася 29 квітня 2024 року о 17 год. в с. Мала Смілянка по вул. Будьоного, 5 транспортного засобу «Chevrolet Tacuma» н.з. НОМЕР_2 , складає 35933 грн. 27 коп. та є загальним, остаточним і таким, що не підлягає оскарженю чи зміні. Виплату страхового відшкодування, розмір якого зазначено у п. 1 цієї Угоди, страховик зобов`язується здійснити до 26 червня 2024 року шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 (п. 2 Угоди).

Відповідно до пункту 3 Угоди після підписання цієї Угоди та належного виконання страховиком вз`ятого на себе за п. 2 цієї Угоди обов`язку щодо виплати страхового відшкодування, ОСОБА_1 та/або його представники не матимуть до Страховика будь яких майнових вимог та претензій стосовно здійснення страхового відшкодування, за фактом ДТП, що сталася 29 квітня 2024 року о 17 год. в с. Мала Смілянка по вул. Будьоного, 5 за участю забезпеченого у страховика за полісом № АТ 4809728 від 25 серпня 2023 року обов`язкого страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів транспортного засобу «Opel Omega В», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 внаслідок якої транспорті засоби отримали механічні пошкодження.

Виконання цієї Угоди є підтвердженням належного виконання страховиком норм законодавства та умов полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 4809728 від 25 серпня 2023 року перед потерпілим та для будь яких органів державної влади, у т.ч. судової, Національного банку України та МТБУ. Угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами (п. 5, 6 Угоди).

На цій підставі страховою компанію ПрАТ «УПСК» позивачу ОСОБА_1 18 червня 2024 року було виплачено страхове відшкодування у розмірі 35933 грн. 27 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 162226724 від 18 червня 2024 року.

Таким чином, погодження суми страхового відшкодування шляхом укладення Угоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування в силу статті 202 ЦК України є правочином, відповідає вимогам статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Після виплати погодженого розміру страхового відшкодування зобов`язання страховика перед позивачем є припиненим належним його виконанням.

У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Суд звертає увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто, за змістом підписаної між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПрАТ «УПСК» Угоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування від 07 червня 2024 року позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування в розмірі 35933 грн. 27 коп., а також правовими наслідками такої виплати.

Таким чином, заявлена в подальшому вимога до відповідача ПрАТ «УПСК» суперечить, як попередній поведінці позивача ОСОБА_1 , так і засадам розумності та диспозитивності.

Відомостей про те, що позивач ОСОБА_1 підписав вказану Угоду під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

Позивач ОСОБА_1 , в обґрунтування позовних вимог, зазначає, що не погодився із виплаченою йому страховою компанією сумою страхової виплати та звернувся до експерта для визначення реальної вартості понесених ним збитків.

Вважає, що відповідно до висновку експерта від 14 травня 2024 року йому відповідачами повинно бути відшкодовано завдані матеріальні збитки та вартість відновлювального ремонту транспортного засобу.

У даному випадку позивачем ОСОБА_1 , як потерпілою від ДТП особою, пред`явлено позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 про стягнення збитків, як до винуватця ДТП, так і його страховика про відшкодування, на його думку, додаткової непогашеної частини повної вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу «Chevrolet Tacuma» н.з. НОМЕР_2 , розмір якого встановлено висновком експерта № 29 від 14 травня 2024 року наданий судовим експертом автотоварознавцем Почтаренком О.Г. на замовлення позивача, але при цьому вказаний висновок експерта не був наданий позивачем страховику ПрАТ «УПСК» та при цьому, він узгодив з страховою компанією розмір страхового відшкодування та погодився із оцінкою вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу й отримав від ПрАТ «УПСК» суму узгозгодженого відшкодування в повному обсязі.

Слід зазначити також, що висновок експерта № 29 про визначення вартості матеріального збитку в розмірі 43380 грн., який позивач надав суду, був складений експертом ОСОБА_5 14 травня 2024 року, тоді як Угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування з ПрАТ «УПСК» позивачем ОСОБА_1 було підписано 07 червня 2024 року.

Тобто, на момент узгодження страхового відшкодування з ПрАТ «УПСК», позивач ОСОБА_1 , знаючи про висновок експерта від 14 травня 2024 року, в якому зазначена вартість матеріального збитку в розмірі 43380 грн. про це нічого не заявляв, та погодився з розміром і способом здійснення страхового відшкодування.

При цьому, сторонами не заперечується, що позивач ОСОБА_1 з відповідними вимогами до страховика ПрАТ «УПСК» звертався та 18 червня 2024 року отримав страхове відшкодування в розмірі 35933 грн. 27 коп.

Так, Верховний Суд у постанові від 10 червня 2020 року справа №333/2096/17 провадження № 61- 20343св18 зазначив правову позицію: «Стягуючи зі страховика на користь позивача страхове відшкодування, що розраховане на підставі експертного висновку на якому наполягав позивач, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, викладеного вище не врахував та дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такого розміру виплати з огляду на наявність заяв про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові від 21 березня 2018 року Верховного Суду в справі № 569/13697/15-ц (провадження № 61-5424св18)».

Подібні висновки містяться у постанові Верховного суду від 01 квітня 2020 року справа № 686/24003/18 провадження № 61-14417св19 у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду.

З матеріалів справи вбачається, що підписавши Угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування від 07 червня 2024 року, позивач ОСОБА_1 за особистою згодою визначив розмір такого відшкодування, тобто погодився на відшкодування страховою компанією збитків та при цьому також відмовився від можливості в майбутньому звертатися з будь-якими вимогами як майнового, так і немайнового характеру, до Страховика.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, вважає, що позивачем не обґрунтовано заявлені вимоги до відповідача ПрАТ «УПСК» та вони не підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення 30769 грн. в рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля, 3200 грн. франшизи, 10000 грн. моральної шкоди та судових витрат, суд зазначає настуне.

У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з особи, винної у ДТП відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими за страхове відшкодування.

Як вбачається з висновку експерта № 29 від 14 травня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Tacuma» н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП 29 квітня 2024 року, становить 74149 грн. З урахуванням суми страхової виплати в розмірі 35933 грн. 27 коп. та франшизи в сумі 3200 грн., з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути різницю між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку, що становить 30769 грн.

Вказаний розмір відповідачем ОСОБА_3 не спростовано.

Тобто, розмір реальних збитків, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, становить 74149 грн, тоді як страховиком відшкодовано завдані збитки у розмірі 43380 грн., а тому на винну особу має бути покладено обов`язок зі сплати різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), який вже проведено або буде проведено у майбутньому, і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, не зважаючи на те, що виплачене страхове вішкодування менше за розмір страхового ліміту.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у Постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, провадження № 61-1156св 18, Постанові від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, провадження № 61-20762св18, Постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, провадження № 61-11244св19, Постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, провадження № 61-30908св18, Постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, провадження № 61-14827св19, Постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, провадження № 61-12032св19, та Постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, провадження № 61-10773св20.

Відносно вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 в розмірі 3200 грн. франшизи суд зазначає наступне.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Позивач, пред`явиши позовні вимоги до винуватця ДТП, вказує, що не отримував грошові кошти в якості сплати франшизи в сумі 3200 грн.

Доказів на спростування цього твердження відповідачем ОСОБА_3 не надано. А відтак за вимогами закону із відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню ця сума.

Щодо відшкодування з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2ст. 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Позивач зазначає, що пошкодження автомобіля стало глибоким психологічним стресом для нього. Неможливість упродовж тривалого часу користуватись автомобілем порушили встановлений ритм його життя, обмежилась його можливість у задоволенні соціально побутових потреб, пов`язаних із пересуванням, як особисто, так і членів сім`ї. Зазначає, що він зазнав вимушених змін у своїх життєвих відносинах, в нього виникла роздратованість, психологічна напруга, з`явились турботи пов`язані з поданням позову до суду так і пошуком коштів для необхідних для ремонту автомобіля.

Зазначає, що винуватець ДТП ОСОБА_3 відмовився відшкодувати йому витрати пов`язані з ремонтом автомобіля, що призвело до виникнення у нього депресії та почуття зневіри внаслідок проявленої несправедливості. Тому вважає, що відповідач ОСОБА_3 повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000 грн.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Враховуючи позиції сторін та подані суду письмові докази, із урахуванням обставин спричиненої шкоди майну позивача, змін, до яких ці обставини призвели у житті позивача, моральний стан позивача в результаті ДТП, позивач отримав нервовий стрес, що призвело до душевних страждань, із урахуванням принципу справедливості та розумності, суд дійшов переконання, що до задоволення підлягає сума заподіяної моральної шкоди в розмірі 5000 грн, яку суд вважає розумною, справедливою, обгрунтованою та доведеною. Така сума, на думку суду, є достатньою сатисфакцією відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 8500 грн. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц , від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат за надання правничої допомоги представником позивача, адвокатом Райновим Г.С. подано докази, а саме: ордер на надання правничої допомоги № 1074181 від 15 листопада 2025 року, квитанцію від 03 квітня 2025 року (відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив адвокату Райнову Г.С. 8500 грн.), акт приймання передачі наданих послуг від 03 квітня 2025 року (відповідно до якого вартість послуг оцінюється в розмірі 8500 грн. та сплачені в повному обсязі) та договір про надання правової допомоги від 10 жовтня 2024 року.

На відповідача покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідач ОСОБА_3 до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат на правову допомогу не звертався.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування до задоволення не підлягають, відповідно судові витрати з даного відповідача не стягуються.

Таким чином із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до задоволеної суми позову, що становить 6869 грн. 99 коп.

Представник відповідача ПрАТ «УПСК» у відзиві на позовну заяву просив суд стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь страхової компанії витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відповідачем ПрАТ «УПСК» надано до суду такі докази: копія ордеру № 1496156 від 16 жовтня 2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1345 від 02 квітня 2002 року, договір № 1/07-2024 про надання правової (правничої) допомоги від 15 липня 2024 року, копію акту про надання правової (правничої допомоги № 197 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1/07-2024 від 15 липня 2024 року (відповідно до якого вартість послуг адвоката становить 3000 грн.) та копію платіжної інструкції № 162227798 від 18 жовтня 2024 року (відповідно до якої УПСК ПРАТ сплатило ЕНТРОПІЯ ПРАВА АО сплату за складання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 по справі №703/5548/24 в сумі 3000 грн.).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмові в позові - на позивача.

Оскільки позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ПрАТ «УПСК» не підлягають до задоволення, то відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України вимоги відповідача ПрАТ «УПСК» до позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. підлягають до задоволення.

Крім того, позивачем під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп., які ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів.

Згідно ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову суд покладає судові витрати на відповідачів пропорційно до задоволених сум позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених сум позовних вимог в розмірі 978 грн. 92 коп.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ПрАТ «УПСК» до задоволення не підлягають, а до відповідача ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 82,137, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 - 30769 грн. в рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту, 3200 грн. франшизи, 5000 грн. моральної шкоди, 6869 грн. 99 коп. витрат на правову допомогу та 978 грн. 92 коп. судового збору, а всього 46817 грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», місце знаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий: В. О. Прилуцький