Справа № 454/3240/21 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/185/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року в складі судді Веремчука О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у використанні земельної ділянки, -

встановив:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 1548 та № 1549, виданих приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.В. 12 липня 2019 року, позивач по справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0.2500 гектарів в межах згідно планом для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :17:015:0011, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на будинок також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17369242 та № 173636830 від 12.07.2019 відповідно.

Вказаний будинок є одноповерховим, 1980-го року побудови, складається з чотирьох житлових кімнат, трьох коридорів, ванної кімнати, кухні та двох кладових загальною площею 145.1 м.кв., з якої житлова 65.7м.кв., два підвали позначкою: 1-І площею 3.6 м.кв. та 1-ІІ площею 15.2 м.кв. До будинку належить, прибудова «а» площею 15.8 м.кв; прибудова «а» площею 50.7 м.кв; підвал площею 23.6 м.кв позначка пд; Літня кухня «Б» площею 39.7 м.кв; Сарай «В» площею 18.1 м.кв; Сарай «Г» площею 22.4 м.кв; Сарай «Д» площею 7.4м.кв; погріб «Ж» площею 13.7 м.кв; гараж «З» площею 21.6 м.кв.

Відповідач по справі ОСОБА_3 є фактичним власником будинковолодіння по АДРЕСА_2 , яке з заходу межує із будинковолодінням позивача.

Орієнтовно в 1984 році мати відповідача ОСОБА_5 розпочала будівництво будинку, на земельній ділянці, що належав її родині, за адресою АДРЕСА_1 , яка, як зазначено вище, межує з будинковолодінням позивача.

Будівництво вищезгаданого будинку здійснювалося без дотриманням будівельних норм і правил, з порушенням санітарних та протипожежних вимог, (відстань між будинками орієнтовно 3 метри), будівництво будинку здійснювалося до 2003 року, на той час сім`єю відповідача було зведено одноповерховий житловий будинок, влаштовано покрівлю із шиферу, проте не завершено зовнішні будівельні роботи та роботи з благоустрою. Ситуаційне розміщення будинку та його розміри, хоча і не відповідали вимогам закону, проте суттєво не порушували права власності позивача, а відтак з метою дотримання правил добросусідства та з врахуванням того, що забудовником є особа похилого віку, він не звертався в компетентні органи з метою усунення допущених при зведенні будинку порушень.

У 2015 році відповідач по справі розпочав реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 , добудовано другий поверх, здійснено перекриття будинку, влаштовано водостічні ринви, які хоча фактично розташовані на земельній ділянці відповідача, проте, такі розміщені впритул до огорожі між будинками сторін, а тому водовідведення дощової води здійснюється на земельну ділянку позивача, вода постійно затоплює його погріб (Літера Ж згідно технічного паспорта), та підвал (позначка пд згідно технічного паспорта), що розміщений під кухнею.

З вказаного часу між сторонами тривають конфлікти з даного питання, перший час позивач самовільно намагався усунути наслідки підтоплення, постійно просушував підвал і погріб, здійснював ремонтні роботи в цих приміщеннях, проте таке не усунуло причину виникнення пошкоджень, а лише тимчасово їх наслідки. Під час чергових дощів, підвал і погріб продовжує затоплювати дощова вода, що спричиняє постійну сирість і вологість, в підвалі та погребі спостерігаються відшарування штукатурки, стін та стелі, грибок і пліснява штукатурки, підвищена вологість (що підтверджується численним фото світлинами, які позивач додає до позовної заяви). Внаслідок підтоплення поступово руйнується фундамент кухні і не виключено, що в подальшому може призвести до руйнування будівлі в цілому.

Позивач намагався, мирно врегулювати конфлікт, що виник, просив відповідача перенести ринву в інше місце, на що відповідач реагував агресивно. Неодноразові звернення позивача в Тартаківську сільську раду Сокальського району Львівської області зі скаргами на дії відповідача щодо порушення ним правил добросусідства, також позитивних наслідків не дали. У відповідь на такі скарги, сільський голова скеровував на ім`я відповідача звернення з вимогою про усунення порушень, однак такі проігноровано відповідачем. ОСОБА_3 жодним чином не реагує на звернення, що унеможливлює вирішення даного спору в позасудовому порядку.

У процесі підготовки позову до суду сформовано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - на будинковолодіння відповідача, з якого вбачається, що право власності на будинок ні за ким не зареєстровано, в зв`язку із чим, було подано запит до ЛОР ДКП Червоноградське МБТІ з метою визначення власника (користувача житлового будинку). Червоноградським МБТІ було надано копії матеріалів інвентарної справи з яких вбачається, що право власності не зареєстроване за жодною з осіб, ні відповідач ні, його матір не мали дозвільних документів на проведення будівництва, чи реконструкції будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У матеріалах інвентарної справи на дане будинковолодіння наявні лише рішення Виконавчого комітету Тартаківської сільської ради народних депутатів Сокальського району Львівської області від 10.02.1983 № 7 про надання матері відповідача ОСОБА_5 дозволу на перебудову індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , в межах присадиби та рішення виконкому Сокальської районної ради народних депутатів від 21 квітня 1983 року № 104 яким дозволено ОСОБА_5 будівництво індивідуального житлового будинку та виготовлено ОСОБА_6 паспорт на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_1 тобто зовсім за іншою адресою та на іншій земельній ділянці.

З матеріалів інвентарної справи також вбачається, що в 2002/2003 році відповідач по справі ОСОБА_3 звертався до Сокальського районного суду Львівської області з позовом до матері ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок.

У ході розгляду справи між сторонами укладено мирову угоду, яка затверджена судом, зі змісту мирової угоди вбачається, що ОСОБА_5 передала у приватну власність ОСОБА_3 незакінчене будівництвом будинковолодіння АДРЕСА_1 , а остатній в свою чергу зобов`язувався закінчити будівництво будинку та зареєструвати на нього право власності. Оскільки в державному реєстрі відсутня будь яка інформація щодо права власності на вказаний будинок, то позивач вважає що належним відповідачем за даним позовом є ОСОБА_3 , який фактично постійно проживає та користується даним будинком.

З метою визначення ступеня пошкодження погребу та підвалу, оцінки завданих збитків позивач був вимушений звернутися до приватного експерта будівельника ФОП ОСОБА_7 , якою було проведено технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж підвалу (позначка пд згідно технічного паспорта) та погребу (літера Ж згідно технічного паспорта) в АДРЕСА_1 , складено звіти від 02.05.2021, дефектні акти та зведені кошторисні розрахунки вартості об`єктів будівництва.

Під час обстеження експертом оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції погреба, підвалу та встановлено незадовільний стан штукатурки внутрішніх стін, а саме зазначено, що в погребі спостерігається відшарування штукатурки, стін та стелі, грибок і пліснява штукатурки, підвищена вологість, що є результатом неодноразового затоплення погребу, аналогічна ситуація спостерігається також і в підвалі, за виключенням відшарування штукатурки на стелі, що також є наслідком затоплення підвалу. Штукатурка потребує ремонту та оброблення стін протигрибковими розчинами. Ймовірність затоплення - від дощових вод з будівель і подвір`я сусіднього будинковолодіння ( АДРЕСА_2 ). На підставі проведеного технічного обстеження експертом надано висновок, що всі дефекти виявлені станом на дату складання звіту в цілому негативно впливають на експлуатацію погребу. Для їх усунення необхідно вжити заходи по відведенню дощових вод, що потрапляють із сусіднього подвір`я ( АДРЕСА_2 ), підсушуванню стін, оброблення протигрибковими розчином, ремонт штукатурки та влаштування вертикальної гідроізоляції стін погребу і підвалу.

Відповідно до зведених кошторисних розрахунків вартості об`єктів будівництва, вартість ремонтних робіт по ліквідації наслідків підтоплення підвалу (позначка пд згідно технічного паспорта) та погребу (літера Ж згідно технічного паспорта) в АДРЕСА_1 складає 42906 гривень, з яких 38925 гривень - вартість ремонтних робіт погребу, 3981 гривня вартість ремонтних робіт підвалу. Оскільки пошкодження майна позивача здійснено через неправомірні дії сусіда відповідача по справі, то вартість ремонтних робіт має бути стягнена з останнього.

Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно значну моральну шкоду розмір якої визначено виходячи із ступеня моральних, фізичних та душевних страждань, позивача.

Заподіяна моральна шкода позивачу проявилася в його моральних та фізичних стражданнях і переживаннях з приводу неправомірних дій відповідача, що спричинили знищення та пошкодження його майна, неможливості використання вказаного майна за цільовим призначенням - для зберігання в них сільськогосподарської продукції, консервацій та ін., що для сільської місцевості є вкрай важливим для життя та підтримання нормальних життєвих зав`язків.

Крім того, моральна шкода заподіяна байдужістю відповідача, який ігнорує неодноразові прохання позивача про добровільне усунення перешкод, відмовляється відшкодувати завдані збитки, постійно вчиняє конфлікти, під час яких веде себе неконтрольовано, нецензурно лається, погрожує та ображає як позивача так і членів його сім`ї.

Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 50000,00 грн.

Також, позивач ОСОБА_1 звертався за правничою допомогою на отримання якої ним було витрачено кошти, зазначені у розрахунку, які також підлягають до стягнення із відповідача. Просив позов задовольнити.

04.01.2022 в суд надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у використанні земельної ділянки, просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2 так, щоб виконувались ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій", а саме: віддаль до межі виступаючих конструкцій будинку АДРЕСА_1 була не менша ніж 1,0 м до межі з ділянкою АДРЕСА_2 ; відстань від стовбурів дерев до межі з ділянкою АДРЕСА_2 була не менше 4,0 м, відстань від кущів до межі з ділянкою АДРЕСА_2 була не менше 1,0 м. (а.с. 106-107).

Вимоги обґрунтовує тим, що є власником земельної ділянки АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером №:17:015:0002.

У технічній документації на цю земельну ділянку є Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 10.02.2005, згідно з яким межа була погоджена з користувачем ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1

22.11.2021 звернувся до Сокальської міської ради з клопотанням задокументувати ситуацію знаходження будівель, огорожі між ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

З фотографій, наданих ОСОБА_1 , підтверджується те, що належне йому майно, будівля знаходиться на відстані більшій ніж 1,0 метр від межі, це ж вказано і на абрисі земельної ділянки № НОМЕР_2 , який був виготовлений під час приватизації земельної ділянки № НОМЕР_2 та кадастровому плані земельної ділянки № НОМЕР_2 з кадастровим номером № :17:015:0002.

При цьому, майно ОСОБА_1 , а саме будівлі, дерево (горіх) знаходяться ближче до межі, як цього допускає ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій".

Якщо відповідач порушив би будівельні норми при забудові ділянки № НОМЕР_2 , то не отримав би на будівлю (садибу) декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, що зареєстровано в ДАБ Департаменту Львівської області 17.12.2019 № ЛВ 67 та не отримав би відмітки про проведення технічного обстеження.

Вимагає щоб при забудові, використанні ділянки № НОМЕР_1 були дотримані принципи добросусідства та будівельні норми, просив зустрічний позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Захищено право власності ОСОБА_1 на будинковолодіння АДРЕСА_1 та зобов"язано ОСОБА_3 влаштувати системи водовідведення дощових вод від його будинку з дотриманням будівельних і санітарних норм та правил.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 42906 грн. та моральну шкоду в сумі 25 000 грн..

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у використанні земельної ділянки відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 15787 гривень.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 , вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, крім цього суд підійшов формально до вирішення спору.

Звертає увагу на те, що позивачем не було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Що стосується розміру моральної шкоди, то при стягненні такої суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, однак суд односторонньо та не виважено ухвалив рішення у цій частині.

На думку апелянта, суд упустив існування Державних будівельних норм, згідно яких розміщення господарських будівель по лінії забудови житловими будинками не допускається.

При цьому, погріб, котрий на схематичному плані земельної ділянки зображений буквою «Ж», розташований на лінії забудови житловими будинками, що не допускається нормами ДБН, тому така будівля не може вводитися в експлуатацію та існувати.

Щодо вартості нібито нанесених збитків, вважає, що суд взяв до уваги сумнівні кошторисні розрахунки, які ніким не підписані та не затверджені.

Покликаючись на норми ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та судову практику, стверджує, що відповідних дій у межах даної справи зроблено не було, тому відсутня вартість збитків, якщо така була, відтак суд не мав законного права стягувати такі.

Зазначаючи про Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, вважає, що у разі залиття складається відповідний Акт, зразок якого встановлений цими Правилами.

Разом з цим, перелік пошкодженого майна не встановлено, як і не встановлено самого факту залиття, Звіт про оцінку вартості збитків складений не був, тому позивачем не доведена сама наявність шкоди та її дійсний розмір саме внаслідок залиття погребу.

Таким чином, суд неправильно застосував статті 1166, 1192 ЦК України.

Також зазначає, що сума витрат на професійну правничу допомогу значно завищена, перелік послуг наданих адвокатом Матвійчук Г.М. не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, тому такий підлягає зменшенню та стягненню не більше ніж 3000,00 грн.

Просить скасувати повністю рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині первісного позову, районний суд виходив з того, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди необхідно задовольнити частково, захистивши право власності ОСОБА_1 на будинковолодіння АДРЕСА_1 та зобов"язав ОСОБА_3 влаштувати системи водовідведення дощових вод від його будинку з дотриманням будівельних і санітарних норм та правил, стягнув з відповідача завдану майнову шкоду в сумі 42906 грн. та моральну шкоду в сумі 25 000 грн., понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 15787 гривень.

При цьому, суд врахував, що згідно Акту обстеження від 30.08.2021 під час обстеження були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об`єкта «Погріб в АДРЕСА_1 » і технічний стан штукатурки внутрішньої незадовільний, спостерігається відшарування штукатурки стін і стелі, грибок і пліснява штукатурки, підвищена вологість, що є результатом неодноразового затоплення підвалу.

У задоволенні зустрічного позову суд відмовив, оскільки покликання на те, що дерево - горіх знаходиться ближче до межі, ніж цього вимагають ДБН, не заслуговують на увагу оскільки це дерево було посаженно ще задовго до того як ОСОБА_3 став власником суміжної земельної ділянки, дерево було посаджене, ще батьками позивача орієнтовно в 1980 році (на даний час дерево вже зрізане), а вимоги ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», а саме: - відстань до межі виступаючих конструкцій будинку АДРЕСА_1 не дотримані саме відповідачем, оскільки ним здійснене самочинне будівництво без врахування вже існуючої забудови ОСОБА_1 . Дії ОСОБА_3 по обладнанню водовідведення є неправомірним та перешкоджають позивачу у здійсненні права власності на його майно, такими завдано матеріальної шкоди.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з такими висновками районного суду враховуючи таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи наведене, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується ОСОБА_3 у повній мірі, тобто у частині первісного та зустрічного позову, колегія суддів вважає за доцільне розпочати перевірку законності такого із вимог із вимог ОСОБА_1 , тобто оцінки первісних позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 12.07.2019, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.07.2019, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2500 гектарів в межах згідно з планом, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, беззаперечним є факт про те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , а також житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться на такій.

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :17:015:0002.

У технічній документації на цю земельну ділянку є Акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 10.02.2005, зокрема, межа була погоджена з користувачем ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Згідно із Актом обстеження земельної ділянки від 12.10.2020, комісія з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, підприємства та соціального розвитку Тартаківської сільської ради провівши обстеження земельних ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , встановила, що стічна вода з ринви ОСОБА_3 проникає на земельну ділянку ОСОБА_1 та підтоплює льох. Усна розмова та лист від 11.09.2020 про усунення недоліків по відводу води не дали результатів, комісія просила ОСОБА_3 усунути недоліки по відводу стічної води, а ОСОБА_1 , у разі не виконання недоліків, рекомендовано звернутися до суду (а.с. 11-12).

У матеріалах справи наявний також лист Тартаківської сільської ради № 338 від 11.09.2020, у якому сільська рада просить ОСОБА_3 провести необхідні роботи та усунути недоліки щодо протікання води на земельну ділнку ОСОБА_1 (а.с. 20).

Згідно із Звітом від 02.06.2021 про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкту, а саме підвалу в АДРЕСА_1 , яке проведено на замовлення ОСОБА_1 , з метою визначення фактичного технічного стану такого, внутрішня штукатурка підвалу має незадовільний стан, спостерігається відшарування штукатурки стін і стелі, грибок і пліснява штукатурки, підвищена вологість, що є результатом неодноразового затоплення підвалу. Штукатурка потребує ремонту та оброблення стін протигрибковими розчинами. Ймовірність затоплення - від дощових вод з будівель і подвір`я сусіднього домоволодіння ( АДРЕСА_3 ), зазначені дефекти негативно впливають на експлуатацію підвалу, тому рекомендовано, зокрема вжити заходів по відведенню дощових вод із сусуднього подвір`я ( АДРЕСА_2 ) (а.с. 45-49).

До звіту долучена фото фіксація встановлених обставин під час дослідження (а.с. 39-40).

За наслідками обстеження погрібу складено Дефектні акти із зазначенням будівельних робіт, які необхідно провести (а.с. 58-59).

У матеріалах справи наявна кошторисна документація, згідно якої вартість ремонтних робіт по ліквідації наслідків підтоплення майна позивача ОСОБА_1 становить 42906, 00 грн. (а.с. 60-70).

Звертаючись із позовними вимогами позивач ОСОБА_1 просив про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які, на думку останнього, йому заподіяні діями відповідача.

В свою чергу, зустрічний позов ОСОБА_3 носить негаторний характер, оскільки вимоги такого зводяться до усунення перешкод у використанні земельної ділянки, а саме, просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_2 так, щоб виконувались ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій", а саме: віддаль до межі виступаючих конструкцій будинку АДРЕСА_1 була не менша, ніж 1,0 м до межі з ділянкою АДРЕСА_2 ; відстань від стовбурів дерев до межі з ділянкою АДРЕСА_2 була не менше 4,0 м, відстань від кущів до межі з ділянкою АДРЕСА_2 була не менше 1,0 м.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Разом із тим відповідно до положень статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Частиною 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість фактично мати (утримувати) в себе певне майно.

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

До найпоширеніших способів захисту права власності належать віндикаційний і негаторний позови, які між собою є взаємовиключними, тобто не можуть бути заявлені одночасно.

Так, негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Такий спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном.

В свою чергу, у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (пункт 52).

Інші (протилежні) висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування позовної давності до негаторних позовів відсутні, тому сформована єдина позиція з цього питання.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення земельних спорів та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 189 ЗК України та ст. 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Як вже зазначалося, комісія з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, підприємства та соціального розвитку Тартаківської сільської ради провівши обстеження земельних ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , встановила, що стічна вода з ринви ОСОБА_3 проникає на земельну ділянку ОСОБА_1 та підтоплює льох, рекомендовано усунути недоліки по відводу стічної води.

Листом Тартаківської сільської ради № 338 від 11.09.2020 комісія вимагала у ОСОБА_3 провести необхідні роботи та усунути недоліки щодо протікання води на земельну ділнку ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції комісією Сокальської міської ради по розгляду заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 07.03.2025 проведено обстеження земельних ділянок та господарських будівель по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Під час обстеження земельної ділянки та господарських будівель по АДРЕСА_2 , власником яких є позивач ОСОБА_3 виявлено на господарській будівлі, яка знаходиться на віддалі 135 см. Від огорожі, встановлено ринви для водовідведення, однак візуально проглядається відсутність відповідного кута нахилу, а також висоти кріплення до краю даху, що може бути причиною перерливу дощової води через краї ринви та потрапляння її на територію сусіднього домоволодіння ОСОБА_1 . Каналізація проведена у стічну яму, діаметр якої становить 150 см, яка знаходиться за господарськими будівлями. На житловому будинку ринви і водовідведення влаштоване на власну територію ОСОБА_3 та виведене трубою у стічну яму, яка розміщена за господарською будівлею на віддалі від огорожі 90 см. Дана каналізація не задіяна.

В свою чергу, при обстеженні земельної ділянки та господарських будівель по АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 виявлено: водовідведення від прибудови до житлового будинку встановлено ринви і водовідведення влаштовано на власну територію. Віддаль від прибудови до житлового будинку становить 110 см., а віддаль від житлового будинку до огорожі становить 75 см. Між огорожею та житловим будинком знаходиться ревізійний колодязь. Каналізація від житлового будинку проведена трубою в стічну яму, яка розташована на власній території біля дороги на віддалі 8 метрів від житлового будинку.

Земельні ділянки розмежовані огорожею, яка частково складається з фундаменту та металевого паркану, а в цілому сітчаста по металевих стовпчиках.

Комісія рекомендувала ОСОБА_3 привести систему водовідведення від господарської будівлі та житлового будинку відповідно до будівельних норм.

З наведеного беззаперечно слідує, що обставини та наслідки таких (шкода) мають триваючий характер у часі та є відомими для сторін по справі.

Таким чином, факт наявності неправомірних дій ОСОБА_3 , а також шкоди від таких встановлено відповідною комісією та іншими наявними у справі доказами, які не спростовані зі сторони останнього.

Колегія суддів виходить з того, що визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Такі правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (провадження № 14-39цс20), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19), у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 328/29/20 (провадження № 61-2521св21), у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 688/1852/21 (провадження № 61-6705св22).

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

За фактом завдання шкоди виникає деліктне зобов`язання, яке припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Фактично заперечуючи вимоги позивача та відповідні висновки суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 свої доводи зводить до незгоди із Дефектними актами, Звітом про проведення технічного обстеження та кошторисним розрахунком, однак будь яких альтернативних звітів, висновків чи досліджень з цього приводу, з яких би вбачався інший розмір заподіяної шкоди позивачу чи відсутність такої в принципі, відповідач суду не надав.

Таким чином, саме лише заперечення переліку пошкоджень майна позивача та незгода із вартістю заподіяної шкоди, за умови наявності доказів про заподіяння відповідачем такої, на висновки суду не впливає.

Більше того, доводи апеляційної скарги є часткового взаємовиключними, оскільки не визнаючи позовні вимоги та вимагаючи скасування оскаржуваного рішення, відповідач ОСОБА_3 просить про зменшення витрат на правничу допомогу та стягнення таких у розмірі не більшому ніж 3000,00 грн., які згідно вимог ЦПК України, можуть бути стягнуті лише за умов підставності (повної, часткової) позовних вимог, тобто допускає задоволення вимог ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи в суді першої чи апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 не просив про призначення судової будівельно-технічної експертизи, з метою спростування вимог позивача та доведення правильності своїх дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів виходить з того, розміщення підвалу позивача ОСОБА_1 у відповідний спосіб на земельній ділянці, не свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 вправі у відповідний спосіб наносити шкоду такому, з врахуванням того, що власність на своє майно останній набув значно пізніше, ніж відповідні об`єкти були побудовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 9, 80).

Більше того, вимоги щодо законності розміщення підвалу (побудови такого) на земельній ділянці ОСОБА_1 не є предметом даного судового провадження, тому будь які виновки з цього приводу будуть за межами позовних вимог, що є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Враховуючи наведні вище норми закону та встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність покладення обов`язку з відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 на відповідача ОСОБА_3 , що узгоджується із дослідженими судом доказами, об`єктивність встановлених фактів якими, відповідачем не спростована, відтак позовні вимоги в цій частині (стягнення матеріальної шкоди та розмір такої), а також висновки місцевого суду знайшли своє підтвердження та доводами апеляційної скарги не спростовані.

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом, вимоги за яким мають негаторний характер, разом з цим, на переконання колегії суддів, такі не підтверджені належними у справі доказами.

Прийнявши до розгляду зустрічний позов та розглянувши такий по суті, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні робить висновок про те, що такий не є взаємопов`язаним з первісним позовом ОСОБА_1 , позови виникають з різного роду правовідносин, мають різний предмет доказування, хоча розглядаються між тими самими сторонами та задоволення зустрічного позову не виключає повністю або частково задоволення первісного позову, що фактично є підставами для повернення такого.

Разом з цим, питання доцільності прийняття зустрічного позову та об`єднання такого із первісним, слідуючи принципу диспозитивності, не є предметом доказування у даному провадженні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

На момент звернення до суду, порушення, невизнання або оспорювання права особи, яка звертається за захистом, вже має мати місце. Захист права на майбутнє законом не передбачено.

У цьому контексті, колегія суддів звертає увагу на те, що будь які із способів захисту, які передбачені законом, мають свою концепцію, а саме визначений законом порядок (алгоритм, шлях) доведення відповідних матеріально-правових вимог, пред`явлених до відповідача.

В свою чергу, на переконання колегії суддів, не можливо довести факт порушення свого права на користування відповідним майном (благом), через незаконність дій іншої особи, які жодним чином не пов`язані із таким майном, як об`єктом цивільних прав.

У доводах зустрічної позовної заяви, ОСОБА_3 наводить виключно певну констатацію обставин у правовідносинах із суміжним землевласником, будь яких фактів порушення його прав, внаслідок дій ОСОБА_1 та причниннового зв`язку між такими діями та негативними наслідками для нього, ОСОБА_3 не вказує, як і не просить у належний (визначений законом) спосіб усунення таких, оскільки зобов`язання особи вчинити, щоб виконувались ті чи інші норми (положення) не може розцінюватися, як ефективний спосіб захисту.

З врахуванням наведеного, зустрічні позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та не можуть бути задоволені, що також свідчить про правильність висновків суду у цій частині.

Не зважаючи на прохальну частину апеляційної скарги, а саме про скасування оскаржуваного рішення у повному обсязі, у доводах такої, в принципі відсутні будь які обґрунтування чи аргументи щодо зустрічного позову, тому висновки суду по суті спору у цій частині, ОСОБА_3 не спростував.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині стягнення судом моральної шкоди, колегія суддів виходить з того, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц (провадження№ 61-31395сво18).

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки врахував фактичні обставини конкретної справи та порушення прав позивача, тривалість відповідних дій відповідача, а відтак тривалість порушеного права позивача.

Враховуючи можливий об`єм та характер спричинених душевних страждань позивача, колегія суддів вважає, що стягнутий розмір моральної шкоди є дещо звищеним та не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Таким чином, враховуючи у сукупності спірні правовідносини, відношення сторін та висновки суду з приводу таких, колегія суддів вважає, що достатнім розміром моральної шкоди буде 10000,00 грн., що свідчить підставність доводів апеляційної скарги у цій частині та як наслідок необхідність зміни оскаржуваного рішення у такій.

Що стосується доводів скарги про відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини.Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У матеріалах справи наявна копія ордеру серія ВС № 1094226 на представництво інтересів позивача адвокатом Матвійчук Г.М. та копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 45 від 30.08.2021 згідн з яким ОСОБА_1 сплатив за правову допомогу 4500,00 грн (а.с. 84, 85).

Разом з цим, оскаржуваним рішенням суд стягнув 15 787,00 грн.

Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Разом з цим, акт приймання передачі наданих послуг стороною позивача не долучено, не вказано суду і кількість потрачених адвокатом годин для представництва інтересів, а також грошовий еквівалент однієї години роботи, що унеможливлює перевірку заявленої апелянтом суми витрат на правову допомогу.

Більше того, вимоги про стягнення відповідної суми, які і докази понесення такої, відсутні у матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності та підставність апеляційної скарги (скасування оскаржуваного рішення), колегії суддів вважає, що сума витрат на правничу допомогу, яку стягнув суд першої інстанції є необґрунтованою хоча б з погляду зазначених вище обставин.

Разом з цим, категорія справи та обізнаність представника у такій, а також судовій практиці з цього приводу, що презюмується, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та результатів розгляду такої, свідчить, що достатньою сумою витрат на правову допомогу, яку необхідно стягнути з ОСОБА_3 , буде 5000,00 грн., що свідчить про часткову підставність доводів апеляційної скарги останнього у цій частині.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 181,60 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, як пропорційну частку від ставки судового збору, який підлягав сплаті за вимогу про стягнення моральної шкоди до задоволення вимог у цій частині (зменшення розміру такого стягнення).

Керуючись ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди змінити, зменшити суму стягнення з 25000,00 грн до 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, а суму понесених судових витрати на правову допомогу з 15787 гривень до 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 181 (сто вісімдесят одна) гривень 60 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 квітня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк