КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/6222/24 Головуючий у суді І інстанції: Косенко А.В.
провадження №22-ц/824/6930/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Мазурик О.Ф.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, Макарівський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за №685.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що такий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача. Нотаріус зазначену обставину не перевірив і незаконно вчинив виконавчий напис, у зв`язку із чим виникає необхідність визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Вважає, що заборгованість, яка міститься у виконавчому написі не дає можливості зробити висновок щодо правомірності її нарахування.

Крім того, посилався на п. 1 постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», відповідно до якої для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; засвідчена копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не надав достатніх та належних доказів відповідно до п. 3.2 передбаченого Переліком документів, за якими стягнення документів проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, у зв`язку з чим, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що виданий 24.06.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. виконавчий напис № 685 про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, кадастровий номер: :01:002:0036, яка знаходиться зі адресою Київська обл., Макарівський район, Липківська сільська рада, с. Липівка, не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача. Нотаріус зазначену обставину не перевірив і незаконно вчинив виконавчий напис, у зв`язку з чим виникає необхідність визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Вказував, що при формленні виконавчого напису, представниками ПАТ КБ «Надра» не було надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Заборгованість, яка значиться у виконавчому написі не дає можливості зробити висновок щодо правомірності її нарахування.

Також зазначав, що приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не надав достатніх та належних доказів відповідно до п. 3.2 передбаченого Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, у зв`язку з чим, оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

04 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в позові жодним чином не обґрунтовано та не викладено фактичні обставини, з яких можна було б дійти висновку про те, що заборгованість зазначена у виконавчому написі слід вважати спірною так, як про це зазначено в позові. Жодних розрахунків щодо неправильності заборгованості, зазначеної у виконавчому написі та даних про її оспорювання боржником суду не надано. Тому суд першої інстанції вважав доводи в позові про відсутність безспірності при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом є не доведеними та необґрунтованими, які суд відхилив як неспроможні.

Також суд першої інстанції зазначав, що позивач не зазначив жодних фактичних обставин, з яких вбачається існування факту порушення його прав в частині ненаправлення та неотримання ним письмової вимоги про порушення терміну сплати грошових коштів за кредитним договором. Жодних належних, допустимих та достатніх доказів недотримання нотаріусом та стягувачем зазначених вимог закону суду не надано.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 22 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №414/П/ПР/2008-840. Згідно пункту 2 цього договору, в якості забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки. Об`єктом предмету іпотеки є земельна ділянка, кадастровий номер - :01:002 0036, площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Липівська сільська рада, с. Липівка.

24 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №685, про стягнення з іпотекодавця - ОСОБА_1 на користь іпотекодержателя - ПАТ «КБ « Надра» об`єкта предмета іпотеки в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №414/П/ПР/2008-840 від 22 серпня 2008 року.

Як вбачається з вказаного виконавчого напису, вимоги ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , відповідно до іпотечного договору, посвідченого Войнарською І.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22.08.2008 року, за реєстровим номером №3224, пропонується задовольнити.

Стягнення заборгованості проводиться з 22.08.2008 року по 24.04.2014 рік. Сума заборгованості складає 31 835 доларів США 62 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, складає: 362436 гривень 98 копійки, в тому числі: - суми заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 26198 доларів США 46 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, складає 298259 грн 96 коп.; -суми пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 4883 доларів США 92 центи, що у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, складає 55601 грн 66 коп.; -суми штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 4576 доларів США 59 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, складає 52102 грн 79 коп.; -відшкодування витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1700, 00 грн.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» складає 770101 грн 39 коп.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції від 06.10.2015 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до ч.1 ст.87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Тож відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15 зазначила, що наведена норма Порядку вчинення нотаріальних дій спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Отже, кредитору при притягненні позичальника до цивільної відповідальності через суд за порушення грошового зобов`язання слід обирати що стягувати: пеню чи штраф.

Подібні висновки щодо неможливості відповідальності за одне й те саме порушення зобов`язання у двох випадках, а саме у виді штрафу та пені викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 278/1971/15-ц та у постанові від 11.08.2023 у справі № 359/4630/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в розрахунку заборгованості наданому нотаріусу наявні заборгованість по тілу кредиту, а також застосовано 2 види фінансових покарань як штраф так і пеня, що заборонено законом, та свідчить про відсутність безпідставності розрахунку заборгованості.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при оформленні виконавчого напису, ПАТ «КБ «Надра» не було надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису.

Таким чином, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису щодо вимоги про усунення порушення є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності безспірності заборгованості.

Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якій в тому числі порушив питання про застосування наслідків спливу позовної давності, вказуючи на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 44-71).

Про це також було зазначено відповідачем у відзиву на апеляційну скаргу в суді апеляційної інстанції (а.с. 170-179).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При таких обставинах, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги посилання відповідача про те, що з огляду на те, що кредитний договір укладено - 22.08.2008 року, виконавчий напис вчинено 24.06.2014 року, виконавче провадження відкрито у жовтні 2015 року, тому з огляду на положення ст. 257 ЦК України, перебіг позовної давності закінчився у жовтні 2018 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач мав можливість дізнатися про оспорюваний виконавчий напис у жовтні 2015 року, оскільки йому направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження, не отримання її боржником не свідчить про не знання про неї відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, боржник міг дізнатися з державного реєстру про наявність виконавчого провадження та виконавчого напису, адже він брав кредит у 2008 році та не оплачував його.

Натомість, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі лише у лютому 2024 року під час ліквідації банку, тобто з порушенням строку позовної давності.

При зверненні до суду із позовом, ОСОБА_1 не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності та доказів поважних причин пропуску строку суду не надав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що про виконавчий напис дізнався у 2013 році, однак жодного доказу про це суду не надав.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з підстав пропуску останнім трирічного строку позовної давності.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердженні в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року у позові відмовлено за необґрунтованістю, що не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому при встановлених обставинах рішення підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 вересня 2024 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «09» квітня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

О.Ф. Мазурик