ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі питання про самовідвід судді Єлізаренко І.А. у справі №201/10291/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправними та скасування записів про реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Дніпровського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року по вищевказаній цивільній справі.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року у вищевказаній справі та призначено її до розгляду у складі колегії суддів: Свистунової О.В., Макарова М.О., Єлізаренко І.А. (а.с. 172-173).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року задоволено самовідвід суддів Свистунової О.В. та Макарова М.О. (а.с. 194-198).

Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України, 13.11.2024 року було проведено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Барильської А.П., суддів: Ткаченко І.Ю., Єлізаренко І.А.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року у вищевказаній справі та призначено її до розгляду у складі колегії суддів: Барильської А.П., Ткаченко І.Ю., Єлізаренко І.А. (а.с. 200).

Відповідно до розпорядження №4786 від 06.12.2024 року справу було передано для повторного автоматизованого розподілу у зв`язку із прийняттям ВРП рішення про звільнення судді-доповідача ОСОБА_2 (а.с. 211).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 14 ЦПК України, 06.12.2024 року було проведено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) - Городничої В.С., суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П. (а.с. 212).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року у вищевказаній справі та призначено її до розгляду у складі колегії суддів: Городничої В.С. та суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П. (а.с. 213).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року самовідвід колегії суддів Дніпровського апеляційного суду у складі: головуючого - Городничої В.С. та суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П. по справі №201/10291/23 (апеляційне провадження №22-ц/803/1303/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправними та скасування записів про реєстрацію права власності задоволено. Справу передано до канцелярії Дніпровського апеляційного суду для виконання вимог, передбачених статтею 33 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 14 ЦПК України, 14.02.2025 року було проведено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Максюти Ж.І., суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В. (а.с.234).

Відповідно до розпорядження №301 від 28.02.2025 року справу було передано для повторного автоматизованого розподілу у зв`язку із прийняттям ВРП рішення про звільнення судді-доповідача Максюти Ж.І. (а.с.236).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 14 ЦПК України, 04.03.2025 року було проведено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження колегії суддів у складі: головуючого судді (судді доповідача) Пищиди М.М., суддів: Ткаченко І.Ю., Єлізаренко І.А.( а.с.237).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2025 року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року у вищевказаній справі та призначено її до розгляду у складі колегії суддів: головуючого судді (судді доповідача) Пищиди М.М., суддів: Ткаченко І.Ю., Єлізаренко І.А.( а.с.238).

Так, право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд. Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Разом з тим, з метою виключення можливих сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості суду та приймаючи до уваги, що суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу, суддя Дніпровського апеляційного суду Єлізаренко І.А. вважає за необхідне взяти самовідвід, виходячи з наступного.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ Приватбанк, третя особа ПрАТ СК Інгосстрах, про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, додаткових угод, договорів страхування, визнання кредитного договору розірваним та виконаним, визнання дій незаконними, припинення права власності банку, визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку, зобов`язання вчинити певні дії, в якому уточнивши позовні вимоги просила суд: визнати кредитний договір від 14.11.2006 року, укладений між нею і ЗАТ КБ Приватбанк, розірваним з 16.09.2011 року; визнати дії АТ КБ Приватбанк по нарахуванню після 16.09.2011 року відсотків, комісії, пені, зборів, штрафів та інших платежів по кредитному договору від 14.11.2006 року незаконними та недійсними; визнати недійсним додатковий договір від 06.11.2008 року до кредитного договору; визнати недійсною додаткову угоду №1 від 12.11.2013 року до кредитного договору; визнати недійсною додаткову угоду №1 від 12.02.2019 року до кредитного договору; визнати недійсним договір страхування майна від 06.11.2006 року; визнати недійсним договір страхування майна від 05.11.2013 року; зобов`язати АТ КБ Приватбанк зарахувати сплату по двом страховим платежам в сумі 8 660,76 грн в рахунок сплати по кредитному договору від 14.11.2006 року; визнати несправедливим і недійсним договір іпотеки від 14.11.2006 року та внесені зміни до нього від 06.11.2008 року та від 12.11.2013 року; визнати недійсною винагороду за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту з моменту укладення кредитного договору 14.11.2006 року і зарахувати суму 15 102 доларів США в рахунок погашення кредиту; зобов`язати АТ КБ Приватбанк провести розрахунки по сплаті суми за кредитним договором станом на день розірвання договору 16.09.2011 року (по курсу НБУ на цей день); визнати дії АТ КБ Приватбанк по зверненню стягнення на домоволодіння і земельну ділянку по АДРЕСА_1 незаконними, недійсними і припинити право власності банку на зазначене майно; визнати за нею право власності на домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 ; визнати повністю сплаченим і погашеним кредитний договір від 14.11.2006 року, укладений між нею та АТ КБ Приватбанк.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк, третя особа ПрАТ СК Інгосстрах, про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, додаткових угод, договорів страхування, визнання кредитного договору розірваним та виконаним, визнання дій незаконними, припинення права власності банку, визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку, зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96761502).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2021 року у складі колегії суддів: головуюючого судді Свистунової О.В. та суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А., апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/100582523).

Постановою Верховного суду від 31.08.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання дії банку по зверненню стягнення на предмет іпотеки незаконними та недійсними змінено, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про зарахування суми 15 102 дол. США в рахунок погашення кредиту скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору від 14 листопада 2006 року розірваним з 16 вересня 2011 року; визнання дій АТ КБ «Приватбанк» по нарахуванню після 16 вересня 2011 року відсотків, комісії, пені, зборів, штрафів та інших платежів по кредитному договору від 14 листопада 2006 року незаконними та недійсними, зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» провести розрахунки по сплаті суми за кредитним договором станом на день розірвання договору 16 вересня 2011 року (по курсу НБ України на цей день); визнання недійсним додаткового договору від 06 листопада 2008 року, додаткової угоди №1 від 12 листопада 2013 року, додаткової угоди №1 від 12 лютого 2019 року до кредитного договору, визнання недійсною винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту з моменту укладення кредитного договору 14 листопада 2006 року; визнання недійсними договору страхування майна від 06 листопада 2006 року та договору страхування майна від 05 листопада 2013 року та зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» зарахувати сплату по двом страховим платежам в сумі 8 660,76 грн в рахунок сплати по кредитному договору від 14 листопада 2006 року; визнання недійсними та несправедливими договору іпотеки від 14 листопада 2006 року та внесених змін до нього від 06 листопада 2008 року та від 12 листопада 2013 року; припинення права власності АТ КБ «Приватбанк» на іпотечне майно та визнання права власності на домоволодіння і земельну ділянку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; визнання повністю сплаченим і погашеним кредитний договір від 14 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106017726).

Таким чином, при розгляді справи №201/11573/19 суддею Єлізаренко І.А. вже була надана правова оцінка договору іпотеки від 14.11.2006 року на підставі якого ПН ДМНО Вдовіною Л.Л. було внесено реєстраційні записи №17500140 про державну реєстрацію за ПАТ КБ Приватбанк права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 (стара назва м.Дніпропетровськ) та №17500118 про державну реєстрацію за ПАТ КБ Приватбанк права власності на земельну ділянку кадастровий номер: :04:033:0001 розташованої за адресою по АДРЕСА_1 (стара назва м.Дніпропетровськ), які є предметом розгляду у даній справі та які позивач просить визнати протиправними та скасувати їх.

Також, при розгляді справи №201/11573/19 суддею Єлізаренко І.А. вже була надана правова оцінка діям АТ КБ Приватбанк по зверненню стягнення на вказане вище майно позивача, щодо припинення права власності АТ КБ «Приватбанк» на іпотечне майно та визнання права власності на спірне майно за ОСОБА_1 .

Підстави для самовідводу судді визначені ст. 36 ЦПК України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У ст. 15 Кодексу суддівської етики та п. 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, затверджених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, зазначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення.

Неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, яка виявляється у змісті судових рішень та під час судового процесу і суддя має дбати про те, щоб його поведінка сприяла збереженню і поглибленню переконання суспільства у неупередженості судді при здійсненні ним своїх професійних обов`язків.

Обґрунтований самовідвід свідчить про сумлінне виконання суддею своїх обов`язків. Обґрунтування самовідводу не може піддаватися сумніву.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється.

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії», від 01 жовтня 1982 року - «Пєрсак проти Бельгії», від 15 грудня 2011 року - «Паскал проти України», «Ветштайн проти Швейцарії» тощо).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Як зазначено у Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За таких обставин, з метою виключення всіх підстав, які можуть вплинути на об`єктивність та неупередженість при розгляді даної справи, суддя Єлізаренко І.А. вважає за необхідне заявити собі самовідвід.

Самовідвід у даній справі заявляється з метою недопущення виникнення в учасників судового процесу будь-яких сумнівів щодо можливості необ`єктивного розгляду справи та ухвалення несправедливого рішення.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що самовідвід судді Єлізаренко І.А. у даній справі підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 36-41, 259-260 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Самовідвід судді Дніпровського апеляційного суду Єлізаренко І.А. по справі №201/10291/23 (апеляційне провадження №22-ц/803/1303/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправними та скасування записів про реєстрацію права власності задовольнити.

Справу передати до канцелярії Дніпровського апеляційного суду для виконання вимог, передбачених статтею 33 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені 09 квітня 2025 року.

Повний текст ухвали складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: