ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3629/25 Справа № 175/8403/24 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин, в якій подані апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Озерянська Ж.М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У червні 2024року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 , в якому вимагала стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 грудня 2013року по 31 грудня 2023року в розмірі 106 965,39грн.

Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області у справі № 2-1433/2007 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів до повноліття дитини. На виконання вказаного судового рішення судом було видано виконавчий лист. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 стала повнолітньою. До повноліття ОСОБА_3 відповідач неналежно виконував свої обов`язки з утримання своєї неповнолітньої доньки, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої відповідно до наданого Краматорським відділом державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розрахунку заборгованості за період з грудня 2013року по грудень 2023року становить 106 965,39грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нейстойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 грудня 2013року по 31 грудня 2023року в розмірі 20 000,00грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не надано, тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. При здійсненні розрахунку пені суд врахував положення частини першої статті 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, а також майновий стан відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

20 січня 2025року ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025року.

В апеляційній скарзі позивачка не погодилася з висновками суду та висловила вимогу про скасування рішення і задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правильно застосував норми матеріального права, але у повній мірі не з`ясував всіх обставин, що мають значення для справи, фактично нічим не аргументувавши стягнуту суму пені в розмірі 20 000,00грн. Вказувала, що відповідач є приватним підприємцем, проте доказів на підтвердження отримання чи неотримання ним доходів від підприємницької діяльності суду надано не було.

Також 30 січня 2025року з апеляційною скаргою на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025року звернувся і ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі відповідач не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення і відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що його вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня, оскільки у нього не було доходу, з якого він міг би сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі. Зазначав, що він є внутрішньо-переміщеною особою та є особою з інвалідністю третьої групи. З 2013року він страждає на ряд тяжких захворювань, що підтверджується відповідними медичними довідками. Крім того, на його утриманні знаходилася дружина ОСОБА_4 , яка страждала онкологічними захворюваннями та потребувала постійного догляду, а також неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги не подали.

Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2025року витребувано з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу; та 06 лютого 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2025року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 лютого 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2025року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного документу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою, що сторонами не оспорюється.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області у справі № 2-1433/2007 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів до повноліття дитини. На виконання вказаного судового рішення судом було видано виконавчий лист.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 стала повнолітньою.

До повноліття ОСОБА_3 відповідач неналежно виконував свої обов`язки з утримання своєї неповнолітньої доньки, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої відповідно до наданого Краматорським відділом державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції розрахунку заборгованості за період з грудня 2013року по грудень 2023року становить 106 965,39грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційних скарг та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, виникала заборгованість зі сплати аліментів, що останнім не спростовано, та суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Та суд при визначенні розміру пені враховував те, що відповідач є інвалідом третьої групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, а тому керуючись принципами розумності та справедливості дійшов висновку про зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до 20 000,00грн, що на думку суду в даному випадку у повній мірі буде відповідати ситуації, що склалася, з урахуванням наданих суду доказів.

Проте, дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити в частині визначеного до стягнення розміру пені.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом /частина четверта статті 155 СК України/.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на те, що в нього існує тяжке матеріальне становище, відсутні достатні джерела доходу, які б дозволяли виконання ним судового рішення про стягнення аліментів на доньку.

Так, з матеріалів справи вбачається, за період з грудня 2013року по грудень 2023року відповідач періодично сплачував аліменти в сумі від 198,00грн до 400,00грн за місяць до грудня 2019року, та в сумі 300,00грн за місяць за період з січня 2019року по січень 2023року, що підтверджується банківською випискою по рахунку /а.с.33-35/. З лютого 2023року по грудень 2023року відповідач аліменти на утримання неповнолітньої дитини не сплачував.

23 березня 2009року відповідач одружився з ОСОБА_7 , від шлюбу з якою має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.26-28/.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 16 січня 2013року відповідач ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням /а.с.71/.

До відзиву на позов було додано довідку про доходи за період з січня 2015року по грудень 2023року, в якій зазначено розмір пенсії відповідача за 2015рік 1 049,00грн; за 2016рік 1 230,00грн; за 2017рік 1 347,00грн; за 2018рік 1 452,00грн; за 2019рік 1 564,00грн; за 2020рік 1 712,00грн; за 2021рік 1 769,00грн; за 2022рік 1 934,00грн; за 2023рік 2 093,00грн /а.с.29-32/.

Також як на одну з підстав, яка перешкоджала своєчасно сплачувати аліменти, ОСОБА_2 посилається на погіршення стану його здоров`я. При цьому, надав суду виписки з історії хвороби та виписні епікризи, які містять інформацію про те, що він з 2013року періодично перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня № 3» Краматорської міської ради у кардіологічному відділенні /а.с.36-43/.

Позивачкою вищевказані письмові докази щодо матеріального та сімейного стану відповідача не спростовані, інших доказів, які б доводили наявність в останнього джерел доходу та можливості своєчасно здійснювати оплату аліментів, не надано.

За правилами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до приписів статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 155 СК України також передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, в силу положень сімейного законодавства відповідач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття й посилання на ту обставину, що він створив нову сім`ю й утримує малолітнього сина, не свідчить про відсутність підстав для покладення на нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування факту ухилення відповідача від сплати аліментів. Оскільки суд першої інстанції не встановив, що прострочення сплати аліментів стало можливим внаслідок наявності об`єктивних причин, то висновок щодо наявності вини відповідача в простроченні сплати аліментів є вірним.

Водночас, створення відповідачем іншої сім`ї та наявність у нього двох дітей від іншого шлюбу враховано судом першої інстанції, який прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру пені на підставі частини другої статті 196 СК України.

Так, відповідно до положень даної норми розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

За змістом наведеної норми, наявність тяжкої хвороби, матеріальний та сімейний стан платника аліментів або інші обставини повинні мати істотне значення щодо можливості платника аліментів сплачувати аліменти, чи сплатити заборгованість та неустойку (пеню).

Тож, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем у передбачений законом спосіб було доведено існування обставин, які мають істотне значення щодо його можливості сплачувати аліменти на дитину, що в свою чергу є достатньою правовою підставою в розумінні частини другої статті 196 СК України для зменшення розміру неустойки.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів як обов`язкової умови для стягнення з нього пені, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки ним всупереч вимогам статті 81 ЦПК не надано суду належних та допустимих доказів відсутності вини у несвоєчасній сплаті аліментів.

Періодичне погашення заборгованості зі сплати аліментів не свідчить як про відсутність вини відповідача у виникненні такої заборгованості, так і не є підставою для відмови у стягненні пені за прострочку сплати аліментів.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Передбачена даною нормою відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати виникає лише за наявності вини цієї особи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував принцип презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. На таку особу покладається тягар доведення наявності об`єктивних причин, які перешкоджали їй своєчасно сплачувати аліменти.

Водночас, враховуючи ту обставину, що відповідач протягом тривалого часу взагалі не сплачував кошти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вносив чергові платежі, наявна заборгованість у значному розмірі та боржник не погашав заборгованість за аліментами, апеляційний суд вважає, що з метою захисту прав дитини на належний рівень матеріального забезпечення, визначений судом розмір пені слід збільшити до 50 000,00грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг

Отже з мотивів правового захисту прав дитини, яка залишалася без належного піклування батька та тривалий період часу з грудня 2013року недотримувала від батька кошти на її утримання, суд першої інстанції обґрунтовано вважав що є всі правові підстави для стягнення пені через наявну в боржника заборгованість.

Одночасно апеляційний суд вважає що стягненням пені в розмірі 50000,00грн буде забезпечено справедливий баланс між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами та забезпечено охорону прав та інтересів дитини.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025року підлягає зміні шляхом збільшення розміру нейстойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 20 000,00грн до 50 000,00грн.

В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 та зміни рішення місцевого суду в частині визначеного до стягнення розміру нейстойки (пені), та залишення без зміни апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2025року в частині визначеного до стягнення розміру нейстойки (пені) змінити, збільшивши розмір нейстойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 20 000,00грн до 50 000,00грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2025року.

Судді: