АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

м. Чернівці

справа № 718/6/23

провадження 822/334/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Акціонерне Товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз»,

треті особи: Акціонерне товариство «Сенс-Банк», приватний нотаріус Душинська Ніна Валеріївна,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Масюк Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН. ГРУП» про визнання недійсними договорів уступки права вимоги та витребування майна.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 березня 2023 року в позові відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Вказувала, що вона понесла витрати на професійну правничу допомогу, в зв`язку з розглядом справи в суді, в розмірі 18760 гривень.

Просила суд стягнути з позивача на її користь 18760 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 760 гривень.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не дотримався вимог пунктів 1-3 ч. 4 ст. 137 ЦПК, оскільки не врахував, нескладний характер спору, мінімальну кількість процесуальних дій зі сторони представника відповідача, а тому сума витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 2000 гривень.

Також вказувала на те, що сторону позивача було позбавлено можливості ознайомитися із документами щодо витрат на професійну правничу допомогу за наслідками розгляду справи, які подані після ухвалення судового рішення. Представник позивача Фодчук О. В. не була ознайомлена із заявою про ухвалення додаткового рішення з додатками до ухвалення такого рішення, а всі вказані документи позивачу надано для ознайомлення вперше після розгляду справи. Про судове засідання щодо ухвалення додаткового рішення її та її представника також не повідомляли, а отже судом першої інстанції було порушено процесуальні права сторони позивача.

Позиція апеляційного суду

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Щодо посилань ОСОБА_1 про неповідомлення про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, слід заначити наступне.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою ( стаття 376 ЦПК України).Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що позивача не було повідомлено про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що основними засадами судочинства в Україні є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення .

Згідно з нормами ч. ч. 2, 3 ст. 246, ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд зобов`язаний призначити заяву сторони по справі про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийняте відповідне процесуальне рішення (додаткові рішення, постанова або ухвала).

У процедурі розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони.

Крім того, суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони «бути вислуханою» як передумови того, що вона була «почута», що є складовою права на справедливий суд.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у п. 7.32 постанови від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, який суд апеляційної інстанції враховує згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

З матеріалів справи вбачається, що позивача та його представника не повідомлено про прийняття заяви до розгляду та про розгляд вказаної заяви, оскільки сторони у судове засідання не викликалися.

Суд першої інстанції розглянув клопотання представника відповідача про ухвалення додаткового рішення не у відкритому судовому засіданні, а в порядку письмового провадження, а також не пересвідчившись у отриманні позивачем копії клопотання, що позбавило його можливості подати відповідні заперечення та звернутися з заявою про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а тому наведені обставини є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного додаткового судового рішення відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України про розгляд справи за відсутності учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду, оскільки в спірному випадку таке повідомлення було обов`язковим.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року в справі № 758/6777/21 (провадження № 61-6490св23), в якій зроблено посилання на висновки щодо застосування статей 246, 270 ЦПК України, сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс23).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. на додаткове рішення, задовольнити часткво, мотивовано тим,

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 правничу допомогу надавало адвокатське об`єднання «Юридична фірма «Форс-мажор», що підтверджується договором №18 про надання правничої допомоги від 11 травня 2022 року (а.с.5-7 т.2).

Згідно з ордером серії СЕ №1055964 правничу допомогу надавав адвокат адвокатського об`єднання «Юридична фірма «Форс-мажор» Хованець А. І. (а.с.68 т.1).

З рахунку від 29 березня 2023 року та акту виконаних робіт №INV-000232 від 29 березня 2023 року вбачається, що адвокатське об`єднання «Юридична фірма «Форс-мажор» надало відповідачу наступні послуги: консультацію клієнта щодо позовної заяви, вивчення позовної заяви та матеріалів справи, підготовку відзиву на позовну заяву, участь у підготовчому судовому засіданні та участь у судових засіданнях. На вказані послуги адвокатом було витрачено 7 годин, вартість вказаних послуг складала 18 760 гривень (а.с.3 т.2).

З платіжної інструкції від 31 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 сплатила адвокатському об`єднанню «Юридична фірма «Форс-мажор» 18 760 гривень за надана послуг з професійної правничої допомоги (а.с.4 т.2).

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, оскільки вони є фактично понесеними. Проте, розмір таких витрат є завищеним.

Апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18760 гривень є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Отже, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Хованець Андрій Ігорович, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 000 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 15 квітня 2025 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк