Справа № 159/86/25
Провадження № 2/159/506/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Губара В.Є.,

з участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області про тлумачення заповіту. Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , та є прадідом позивача. Згідно із заповітом ОСОБА_3 заповів все належне йому на праві власності майно внуку ОСОБА_1 . В заповіті прадід помилково вказав, що позивач є його онуком, а не правнуком. Він мав намір заповісти все своє майно саме позивачу, - його правнуку ОСОБА_1 . Позивач не можу реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , яке той заповів, оскільки спадкодавець помилково вказав у заповіті, що позивач є його онуком, а не правнуком. Єдиною можливістю захистити своє право є звернення позивача із позовом до суду з проханням розтлумачити вказаний заповіт. У зв"язку з викладеним просить суд здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_3 , складеного та посвідченого 14.12.2002 секретарем виконавчого комітету Радошинської сілської ради Ковельського району Волинської області Рижко О.Я., зареєстрованого в реєстрі за №243, як вираження волі ОСОБА_3 заповісти ОСОБА_1 все його майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на деньсмерті і на що він за законом матиме право.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

11.03.2025 ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Хомич А.В. не з`явилися, остання подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення.

Судом 07.04.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи його складення відкладено на два дні, проголошення судового рішення призначено на 16.00 годину 09.04.2025.

Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

14.12.2002 ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області Рижко Ольгою Яківною, зареєстрований за №243, яким ОСОБА_3 заповів все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів внуку - ОСОБА_1 . Синів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позбавив спадкових прав в користь ОСОБА_1 . Заповіт не змінено і не відмінено.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 14.02.2004 виданим виконавчим комітетом Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області.

До складу спадщини ввійшли всі права та обов`язки ОСОБА_3 , що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме земельні ділянки на території Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області відповідно до державних актів серія ВЛ №01507 від 04.09.2001 та серія НОМЕР_2 від 03.06.2003.

Згідно довідки Голобської селищної ради ОСОБА_3 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Син ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дарівка Ковельського району Волинської області, що підтверджується актовим записом про смерть № 8 від 24.03.2011 (син померлого).

Онук ОСОБА_3 , батько позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 30.08.2022 виданим виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області.

ОСОБА_2 позбавлений спадкових прав заповітом та не заявляв про те, що він приймає спадщину, що підтверджується наданими суду інформаційними довідками зі Спадкового реєстру.

За змістом свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 30.03.1954, його батьком вказаний " ОСОБА_3 " (російською мовою).

Згідно свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_5 батьком значиться ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 21.02.2024 ОСОБА_5 батьком зазначений ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_3 є прадідом позивача.

Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в заповіті спадкодавець помилково вказав, що позивач ОСОБА_1 є його онуком, а не правнуком.

Разом з тим, з тексту заповіту встановлено, що остання воля спадкодавця була спрямована на передачу належних йому на час смерті на все майно ОСОБА_1 .

Наявними у матеріалах справи доказами, а саме: Державним актом на право власності на земельні ділянки серія ВЛ №01507 від 04.09.2001 та серія НОМЕР_2 від 03.06.2003 підтверджується факт належності їх ОСОБА_3 .

Враховуючи, що в заповіті зроблено розпорядження ОСОБА_1 , який є правнуком заповідача, у суду є усі підстави для висновку, що ОСОБА_3 саме ОСОБА_1 , а не будь-якій іншій особі, заповів все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.

Оскільки нотаріус побачив у змісті заповіту суперечності, то відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснює суд.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 335/9398/16-ц (провадження № 61-20484св18) зазначено, що «тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що неточності та помилки у тексті заповіту щодо адреси нерухомого майна, яке передається у спадщину, за обставин цієї справи не можуть бути усунути шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень статей 213, 1256 ЦК України».

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, тлумачення змісту даного заповіту в жодному разі не змінюватиме волю заповідача, не підмінятиме собою сам заповіт та виходитиме за межі змісту заповіту.

Судові витрати згідно з клопотанням позивача слід залишити за ним.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області про тлумачення заповіту - задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_3 , що проживав в селі Радошин Ковельського району Волинської області, складений та посвідчений 14 грудня 2002 року ОСОБА_6 секретарем виконавчого комітету Радошинської сільської ради Ковельського району Волинської області, зареєстрований в реєстрі за №243, як вираження волі ОСОБА_3 все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповісти ОСОБА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Голобська селищна рада Ковельського району Волинської області, , місцезнаходження: вул. Ковельська, 1, с. Голоби, Ковельський район, Волинська область.

Повне рішення складено 09.04.2025.

Головуючий:В. Є. ГУБАР