Справа № 450/6014/23 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д. А.
Провадження № 22-ц/811/3607/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ «Страхова компанія «АРКС» адвоката Шишлова О.Є. на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування

В обґрунтування позову покликався на те, що 16.07.2018 року у с.Малечковичі Пустомитівського району Львівської області на автодорозі «Львів Пустомити Меденичі» мала місце дорожньотранспортна пригода за участю автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_2 , який виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення із автомобілем марки «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_2 , водієм якого був ОСОБА_3 . У результаті ДТП пасажир автомобіля марки Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження та в подальшому йому було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок отриманих у ДТП травм.

Відповідальність водія автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АК5878435 у АТ «СК «АРКС». Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.07.2018 №450/2269/18 водія автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. 02.09.2018 позивач на адресу АТ «СК «АРКС» надіслав заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 44674, 00 грн. за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності, однак 10.09.2018 АТ «СК «АРКС» відмовило у виплаті страхового відшкодування та попросило долучити до заяви про виплату страхового відшкодування додаткові документи. 20.01.2020 позивачем було долучено висновок експерта №21/2019, яким підтверджувалося те, що отримані тілесні ушкодження, які згодом призвели до інвалідності, були отримані внаслідок дії тупих предметів, якими могли бути удари тіла об виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП, однак 16.09.2020 АТ «СК «АРКС» знову відмовило у виплаті страхового відшкодування. З таким рішенням позивач не погодився та звернувся до суду.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/402/21 від 06.03.2023, яке набрало законної сили після оскарження його в апеляційному порядку, позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування задоволено у повному обсязі. 24.10.2023 на банківський рахунок позивача надійшли грошові кошти (страхове відшкодування, штрафні санкцій та витрати на правову допомогу) у загальному розмірі 62050,30 грн. Внаслідок вказаної ДТП у відповідача виникло деліктне зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом. Прострочення виконання грошового зобов`язання тягне за собою відповідальність, передбачену законом або договором. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

a) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його;

b) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/402/21 від 06.03.2023 на користь ОСОБА_1 стягнуто: страхове відшкодування у розмірі 44676,00 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 8655,11 грн., 3 % річних у розмірі 1582, 63 грн., інфляційні втрати у розмірі 2136, 56 грн. Штрафні санкції нараховувалися та були стягнені із відповідача відповідно до рішення суду від 06.03.2023 за період від 01.12.2019 по 03.02.2021. А тому просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних, інфляційні втрати за період, який не охоплений рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області з 04.02.2021 до дня фактичного виконання відповідачем згаданого судового рішення 24 жовтня 2023 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства страхова компанія АРКС про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 40180,25 грн. (сорок тисяч сто вісімдесять гривень 25 коп.), три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 3642, 62 грн. (три тисячі шістсот сорок дві гривні 62 коп.), інфляційні втрати у розмірі 19106,74 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто шість гривень 74 коп.), а всього 62929 (шістдесять дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 61 коп.) та судові витрати в розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч гривень).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ПАТ «Страхова компанія «АРКС» звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Покликається на те, що позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується в один рік. Звертає увагу на те, що початок перебігу строків позовної давності для сплати пені Рішенням від 06.03.2023 року у справі 450/402/21 було встановлено з 01.12.2019 року. Таким чином, граничним строком позовної давності для сплати пені є 01.12.2020 року. Разом з тим, судом в оскаржуваному рішенні задоволено додаткові вимоги Позивача за період з 04.02.2021 року по 24.10.2023 року.

Вважає, що позивачем вже було реалізовано встановлене Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) та ЦПК України право на відшкодування пені через Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.03.2023 року у справі 450/402/21 року.

Стверджують, що вимога щодо стягнення пені за період, що перевищує один рік до моменту подання позову до суду, суперечить положенням п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а тому пеню не може бути нараховано за більший період ніж 01.12.2019 р. по 01.12.2020 р.

Звертає увагу на те, що початок строку позовної давності про стягнення 3% річних та інфляційних втрат Рішенням суду у справі 450/402/21 також було встановлено з 01.12.2019 року, а тому граничним строком позовної давності для пред`явлення даних вимог є 01.12.2022 року. При цьому, позовна заява по справі 450/6014/23 була подана до суду лише 11.12.2023 року, тобто вже через один рік після спливу строку позовної давності для звернення до суду за даними вимогами. Жодних доказів, які б обумовлювали неможливість звернутися до суду та представляти свої інтереси під час дії карантину та/або воєнного стану ані Позивачем ані його представником надано не було.

Крім того, просить зменшити розмір стягнутих витрат на правову допомогу.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, яка не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що трирічний строк позовної давності, який продовжувався у зв`язку із карантином та воєнним станом, за вимогами про стягнення інфляційних нарахувань та три проценти річних, а також річний строк за вимогою про стягнення пені за період з 04.02.2021 по 23.10.2023 не сплив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 16.07.2018 року на автодорозі Львів-Пустомити-Меденичі 11км. + 500 м. мала місце ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та оперативним автомобілем поліції Renault Duster» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Згідно із постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.07.2018 справа № 450/2269/18, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожніх умов (мокре покриття проїзної частини), не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з оперативним автомобілем поліції марки «Renault Duster» реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого був ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольору, внаслідок чого ОСОБА_2 визнанний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія автомобіля «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_4 була застрахована у АТ «СК «АРКС» на підставі полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AK/5878435.

21.07.2018 АТ «СК «АРКС» отримано письмову заяву представника ГУНП у Львівській області про настання вищезазначеного ДТП та виплату страхового відшкодування внаслідок пошкодження оперативного автомобіля поліції «Renault Duster», p.н. НОМЕР_2 , за наслідками розгляду якої погоджено розмір виплати страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. на рахунок СТО.

Крім цього, 04.09.2019 на адресу АТ «СК «АРКС» надійшла заява позивача ОСОБА_1 від 02.09.2019 про виплату страхового відшкодування за шкоду, пов?язану із стійкою втратою працездатності, а саме встановлення III групи інвалідності, в результаті отриманих в ДТП 16.07.2018 тілесних ушкоджень, до якої останнім подано відповідні документи, які на його думку підтверджують його право на отримання страхового відшкодування.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.03.2023 року, яке було залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26.09.2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС на користь ОСОБА_1 , страхове відшкодування у розмірі 44 676 гривень. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС на користь ОСОБА_1 , пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 8 655, 11 (вісім тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень 11 копійок) грн., 3 % річних у розмірі 1582, 63 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дві гривні 63 копійки) грн., інфляційні втрати у розмірі 2136, 56 (дві тисячі сто тридцять шість гривень 63 копійки) грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС в дохід держави судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Судом було встановлено, що позивачу ОСОБА_1 внаслідок ДТП 16.07.2018 року була спричинена шкода здоров`ю, внаслідок чого 01.08.2019 року йому було встановлено ІІІ групу інвалідності з втратою працездатності 45%, а отже у позивача виникло право на отримання страхового відшкодування відповідно до ст.26 Закону, у зв`язку із заподіяною шкодою, пов`язаною із стійкою втратою працездатності потерпілим.

24 жовтня 2023 року на банківський рахунок позивача надійшли грошові кошти (страхове відшкодування, штрафні санкції та витрати на правову допомогу) у загальному розмірі 62 050, 30 грн.

Згідно розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача 62 929, 61 грн., з яких пеня 40180, 25 грн., 3% річних 3642,62 грн. та інфляційні втрати 19106.74 грн. за період з 04 лютого 2021 року по 23 жовтня 2023 року.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, посилаючись на вимоги Закону України «Про страхування», положення договору, укладеного між сторонами, якими чітко передбачено строки відшкодування та санкції у випадку прострочення платежу, надаючи оцінку наданому представником позивача розрахунку заборгованості, частково погодився з визначенням періоду прострочення в межах строку позовної давності. При цьому судом першої інстанції правильно враховано, що обставини попереднього прострочення вже встановлені у рішенні суду в справі № 559/918/21.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття526, частина друга статті625 ЦК України).

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Також суд першої інстанції, приймаючи до уваги приписи статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та проаналізувавши положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в межах строку позовної давності.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 вказано, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, встановивши прострочення виплати страхового відшкодування з 04.02.2021 року по 23.10.2023 року, суд першої інстанції обґрунтовано встановив розмір стягнень у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених статтею 625 ЦК України,оскільки так розрахунки були проведені з дотриманням вимог законодавства.

Безпідставними є покликання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності враховуючи наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За вимог ч.1, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Як відомо, у даному випадку основна вимога відшкодування шкоди з`явилася внаслідок ДТП, у якій отримав тілесні ушкодження позивач. Стягнення штрафних санкцій є похідною позовною вимогою, не може існувати окремо від основного відшкодування шкоди, а тому теж стосується правовідносин, які виникли внаслідок заподіяння шкоди потерпілому.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за період з 04.02.2021 року по 23 жовтня 2023 року, при цьому з вказаними вимогами звернувся до суду 14.12.2023 року

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин.

Відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

В той же час, згідно пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Станом на день звернення позивача з даним позовом, та станом на час вирішення справи судом по суті, введений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 воєнний стан є діючим, у зв`язку з чим перебіг позовної давності у вказаний період зупинений, у зв`язку з чим заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Що стосується витрат на правову допомогу, то слід вказати таке.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 134 ЦПК України).

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмета доказування у справі.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві представник ОСОБА_1 адвокат Ільків М.М. заявляв вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

У розумінні норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такий правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 у справі №922/445/19.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позовні вимоги підлягають до задоволення, такі витрати заявника були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Враховуючи конкретні обставини справи, беручи до уваги приписи процесуального законодавства, надавши оцінку доводам позивача та поданим ним доказам щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. при ціні позову 62 929 грн. колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача в користь позивача 8 000 грн. витрат на правову допомогу.

Будь-яких доводів на спростування вказаного висновку суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Правильність розрахунку апелянтом не оскаржується.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, правильно визначився зі спірними правовідносинами, обґрунтовано встановив період, за який підлягає стягнення за прострочення грошового зобов`язання, та розмір такого стягнення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам. Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, підтверджуються наданим доказам.

Відповідно до частини першої статті 375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Страхова компанія «АРКС» адвоката Шишлова О.Є. - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08.04.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.