Справа № 529/50/25
Провадження № 2/529/151/25
РІШЕННЯ

іменем України

07 квітня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Петренко Л.Є.,

при секретарі с/з Звягольської В.А.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

встановив:

Позивач 22.01.2025 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що на сторінці загальнодоступної групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальній мережі «Фейсбук» ІНФОРМАЦІЯ_2 під текстовою публікацією ОСОБА_5 «Докерувалися до ручки!», відповідачкою ОСОБА_3 розміщено коментар у формі ствердження та містять неправдиву інформацію негативного характеру стосовно позивача, створені з умислом розповсюдити неправдиву негативну інформацію, чим принижують його честь, гідність, ділову репутацію та дискредитують в очах суспільства, зокрема, мешканців Диканської територіальної громади. Поширена негативна інформація відповідачкою не є оціночним судженням, оскільки ОСОБА_3 висловила фактичні твердження, які є виключно домислами відповідачки, які грубо порушують особисті немайнові права позивача.

Позивач просить визнати, що поширені на сторінці загальнодоступної групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальній мережі «Фейсбук» всесвітньої мережі Інтернет, ОСОБА_3 інформація та вислови недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, а також принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 . Зобов`язати ОСОБА_3 в строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду спростувати розповсюджену недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 , яка була нею висловлена на сторінці загальнодоступної групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальній мережі «Фейсбук» ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що « ОСОБА_6 пора ГНАТИ під три чорти всраною мітлою. Підбирати слова не буду. Ви ще люди добрі багато чого НЕ знаєте про семка. За лікування хворого батька писали на всю Полтавську обл.осоромився (крізь землю можна було провалитись від такого позорища),а йому хоч би що! А ще знали б всі ,яке відношення зневажливе в нього до наших сімей зниклих безвісти військових. Це я особисто бачила, чула і знаю. Бо наша Диканьська сім`я, об`єднана цією проклятою війною все збільшується. І щоб бути разом, спільно, дружно шукати наших дітей, їздимо на різні зустрічі з спецслужбами. Для цього нам потрібен транспорт. З попередніми головами селищної ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніяких проблем не виникало. Зате семко!!! сидячи на трьох кріслах одночасно, розкинувся руки, склавши нога на ногу підошвами в лице нам трьом Матерям (це семко так нас приймав у ,,своєму" кабінеті, як ОСОБА_9 , тільки стіл чорний, а не білий, як у путіна. Яке зневажливе відношення до нас, звисока дивитися, навіть не знаючи, що є такі військові і скільки їх взагалі пропавших. Не давав нам автобус на чергову поїздку, кричав пишіть заяву і як на сесії затвердять, тоді може він подумає. А нам треба було вже їхати. Бо різні представники спецслужби приїзжають з Києва, Харкова, Полтави. Ми зі сльозами прохаємо, а він мені каже ,,Я тут сьогодні, а не ви"! Це нормально? Який з олега керівник, як він просто черметщик! Ото була його стихія!»; «семко! Чиїм наступним ім`ям будеш підписуватись? Який же з тебе ,,керівник ", а головне, мужик"??? Одягни спідницю, вона тобі краще пасуватиме»; «семко! Ти що дебіл? Не бреши так не можна, будь мужиком і справжнім балясанином, односельцем. А чого ти коханок завів, а як же дружина ОСОБА_10 ? Доньку з дому вигнав, що без батька заміж вийшла, а з дружиною, що не так. Гавриленки кажуть, що ти її теж ображаєш», в спосіб, який вона була розповсюджена.

23.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

04.03.2025 представником відповідачки адвокатом Конюшенко М.А. подано відзив на позовну заяву, в якому просить поновити строк на подачу відзиву та відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Вказує, що із долученого позивачем скріншоту зі сторінки у мережі Фейсбук з групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не вбачається до чиєї публікації та якого змісту остання була. При цьому після переходу за вказаним у позовній заяві посиланням мережа Інтернет видає титульну сторінку сайту «Диканька SITY», яка містить великий об`єм інформації і знайти публікацію саме ОСОБА_11 до якої були надані коментарі «Татьяна Паршин» не видається можливим. Крім того позивач не залучив до участі у справі як відповідача власника веб-сайту, про що зазначає у своїй судовій практиці Верховний суд. Окрім цього позивач у позовній заяві не ідентифікує себе жодним чином, як посадова особа Диканської селищної ради, не надає на підтвердження даного факту жодних документів. При цьому позивач вказує, що він є публічною особою і даний факт не потребує доказування, тому зазначена інформація, яка була викладена в коментарях у групі «Диканька SITY» користувачем « ОСОБА_12 » може розцінюватися виключно, як оціночні судження відповідача щодо свого бачення ситуації та діяльності секретаря селищної ради ОСОБА_1 , як публічної особи органу місцевої влади та висвітлюють питання його діяльності, яка становить значний суспільний інтерес. Просить у задоволенні позову відмовити. Також просить стягнути з позивача понесені відповідачкою витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

12.03.2025 представник позивача подала додаткові пояснення по справі. Зазначає, що Верховний суд у своїх постановах неодноразово вказував про те, що залучення у подібних спорах власника веб-сайту не є необхідним. Таким чином представник відповідача дійшов хибного висновку про залучення до справи власника сайту. Крім того у відзиві представником відповідача не заперечується факт належності облікового запису (профілю) з фотокарткою «Татьяна Паршин» саме відповідачу. Крім того вказує, що відповідачем поширено неправдиву, недостовірну та викривлену інформацію, що носить образливий характер і завдає шкоди немайновим правам позивача, як фізичної особи так і посадової особи органу місцевого самоврядування. Також зазначає, що заявлена представником відповідача сума витрат на правничу допомогу є непропорційною розміру позовних вимог, є завищеними та недоведеними належними доказами.

13.03.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Сухорукова О.А. (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Вказала, що поширена відповідачкою інформація у загальнодоступній групі ОСОБА_13 є недостовірною, такою що принижують честь, гідність, ділову репутацію позивача, як фізичної та посадової особи місцевого самоврядування. Просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачки понесені витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги. Вказав, що він є секретарем Диканської селищної ради та виконує обов?язки голови селищної ради. У 2024 році, точної дати не пам?ятає, дійсно до нього, як до посадової особи, приходила ОСОБА_3 та ще інша жінка, прізвища він не знає. ОСОБА_3 казала, що їм треба їхати на зустріч щодо зниклих безвісті військовослужбовців, матір?ю якого вона є і щоб селищний голова надав їм автобус для такої поїздки. Він пояснив, що на даний час автобус ОСОБА_14 , який був придбаний в тому числі для таких цілей, перебуває на ремонті. Для того щоб виділити інший автобус треба писати заяву. ОСОБА_3 казала, що писати таку заяву не буде. При зустрічі він поводив себе нормально, не кричав, не ображав. Він додав до позовної заяви розпорядження згідно якого було надано автобус для поїздки жінок на зустріч з представниками організацій щодо зниклих безвісті військових. Викладена відповідачкою у коментарях інформація є недостовірною та потребує спростуванню. Крім того коментарі, які написала ОСОБА_15 щодо його особистого життя є неправдивою, вона не мала права взагалі обговорювати його життя, бо це особисте кожної людини і він має право на особисте життя без втручання сторонніх осіб. Крім того зазначені у позовній заяві коментарі, поширені відповідачкою і по інших групах Диканської громади. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що 05.06.2024 вона та ще дві жінки приходили до ОСОБА_1 , як посадової особи, та просили виділити на 06.06.2024 автобус щоб вони могли поїхати на зустріч, як матері безвісті зниклих військових, до м.Опішні, яку організовували благодійні організації. ОСОБА_16 при зустрічі в кабінеті селищного голови їх прийняв, поставився до них зневажливо, казав, що наші сини загиблі, а не зниклі безвісті, казав, що вони перейшли на бік ворога, кричав на них та ображав. Вона плакала та просила ОСОБА_17 виділити автобус, бо їхати потрібно було вже завтра. Також казав, що треба писати заяву щоб їм надали автобус. Конкретної відповіді чи надасть він автобус, чи ні ОСОБА_16 не надав. Сказав щоб вона написала заяву і пішов на сесію виконавчого комітету. Після цього вона поспілкувалася із секретарем і вона вже гарно роз?яснила все, після чого вона поїхала додому. На наступний день вона віддала ОСОБА_18 заяву про виділення автобуса і в цей день автобус був наданий і вони поїхали до м.Опішня на зустріч. Проте цей автобус був наданий через сльози, крики та образи. В січня 2025 року коли вона прочитала публікацію ОСОБА_19 у групі Диканька Сіті у мережі Фейсбук вона вирішила написати свою думку щодо керівника селищної ради ОСОБА_20 . Допис її щодо автобуса це її особистий емоційний коментар щодо ситуації, яка мала місце 05.06.2024 у кабінеті ОСОБА_17 , а коментарі щодо особистого життя ОСОБА_17 вона писала вже після інших коментарів та висловлені у питальній формі і не є твердженнями. Щодо коментаря де вона зазначила, що ОСОБА_16 не давав їм автобус на чергову поїздку, то вона мала на увазі, що при зустрічі з останнім дійсно було не зрозуміло чи буде автобус, чи ні, тобто тоді він ствердно не сказав чи буде автобус, тому вона так висловилась у своєму коментарі. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачки адвокат Конюшенко М.А. в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що висловлені відповідачкою коментарі у соцмережі ОСОБА_13 є її оціночними судженнями, які висловлені емоційно та з використанням мовно-стилістичних засобів. Відповідачкою надано оцінку поведінки та дій ОСОБА_1 які на її думку мали місце 05.06.2024 під час зустрічі з останнім. Коментарі, які написані відповідачкою з приводу особистого життя ОСОБА_1 висловлені у питальній формі та не є твердженнями чи фактами, а лише містять питання на попередні коментарі. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні вказала, що знає ОСОБА_3 більше року. Вона організовує різні зустрічі та заходи жінок в яких сини вважаються зниклими безвісті. Вона (свідок) також є матірю сина, який вважається зниклим безвісті. З селищної ради ніхто таким жінкам не допомагає. Зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що остання ходила на прийом до ОСОБА_1 просила автобус для поїздки на зустріч, яка організовувалася з приводу зниклих безвісті військовослужбовців, казала, що не хотів виділяти ОСОБА_1 автобус, ОСОБА_3 плакала, просила. В результаті все ж таки автобус виділили і поїздка відбулася. Вона особисто до ОСОБА_1 не зверталась, на зустріч їздила. Коментарі у Фейсбуці, які є предметом судового розгляду, читала, нічого страшного не побачила в цих коментарях, були і гірші коментарі. Вважає, що ОСОБА_3 написала те, що думала.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні вказала, що вона також разом із ОСОБА_3 ходила до ОСОБА_1 05.06.2024 на прийом з приводу виділення автобуса на поїздку. ОСОБА_1 не хотів надавати автобус, приймав їх погано, підвищував голос, ОСОБА_3 плакала і просила виділити автобус. Точної відповіді чи буде автобус, чи ні ОСОБА_1 так і не надав. Вона на зустріч не їздила, чи був на наступний день виділений автобус вона не знає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що він з 2022 по січень 2024 року був секретарем Диканської селищної ради та в.о. голови селищної ради. Під час перебування його на посаді був придбаний автобус ОСОБА_14 для військових потреб, ним возили військових, гуманітарну допомогу та виконували інші завдання. До нього неодноразово зверталися з проханням надати автобус для різних поїздок, що пов`язані з військовими та зниклими безвісті, то завжди автобус виділявся згідно розпорядження. На сесію таке питання не виноситься. Ситуація, що склалася по даній справі вважає непорозумінням, з приводу виділення автобуса у червні 2024 року йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що вона є координатором родин зниклих безвісті ГО Полігон 56, знає ОСОБА_3 з гарної сторони, її син є зниклим безвісті і остання часто приймає участь у різних заходах. Їй відомо, зі слів ОСОБА_3 , що після зустрічі останньої з ОСОБА_1 стан у ОСОБА_3 був пригнічений, вона плакала, казала, що не відомо чи дадуть автобус на поїздку. Також їй відомо, що все ж таки автобус селищна рада виділила і поїздка відбулася, вона не їздила, а ОСОБА_3 була на той зустрічі в м.Опішня. Про коментар ОСОБА_3 у ОСОБА_13 їй відомо, вважає такий емоційним висловлюванням, що написаний з метою захисту інтересів сімей зниклих безвісті та свого сина.

Суд, заслухавши учасників справи та свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків.

З наявної в матеріалах справи роздруківки з соціальної мережі Фейсбук убачається, що на сторінці загальнодоступної групи «Диканька SITY» ОСОБА_24 розміщено коментарі наступного змісту:

«Давно пора ГНАТИ під три чорти всраною мітлою. Підбирати слова не буду. Ви ще люди добрі багато чого НЕ знаєте про семка. За лікування хворого батька писали на всю Полтавську обл.осоромився (крізь землю можна було провалитись від такого позорища),а йому хоч би що! А ще знали б всі ,яке відношення зневажливе в нього до наших сімей зниклих безвісти військових. Це я особисто бачила, чула і знаю. Бо наша Диканьська сім`я, об`єднана цією проклятою війною все збільшується. І щоб бути разом, спільно, дружно шукати наших дітей, їздимо на різні зустрічі з спецслужбами. Для цього нам потрібен транспорт. З попередніми головами селищної ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ніяких проблем не виникало. Зате семко!!! сидячи на трьох кріслах одночасно, розкинувся руки, склавши нога на ногу підошвами в лице нам трьом Матерям (це семко так нас приймав у ,,своєму" кабінеті, як ОСОБА_9 , тільки стіл чорний, а не білий, як у путіна. Яке зневажливе відношення до нас, звисока дивитися, навіть не знаючи, що є такі військові і скільки їх взагалі пропавших. Не давав нам автобус на чергову поїздку, кричав пишіть заяву і як на сесії затвердять, тоді може він подумає. А нам треба було вже їхати. Бо різні представники спецслужби приїзжають з Києва, Харкова, Полтави. Ми зі сльозами прохаємо, а він мені каже ,,Я тут сьогодні, а не ви"! Це нормально? Який з олега керівник, як він просто черметщик! Ото була його стихія!»;

«семко! Чиїм наступним ім`ям будеш підписуватись? Який же з тебе ,,керівник ", а головне, мужик"??? Одягни спідницю, вона тобі краще пасуватиме»;

«семко! Ти що дебіл? Не бреши так не можна, будь мужиком і справжнім балясанином, односельцем. А чого ти коханок завів, а як же дружина ОСОБА_10 ? Доньку з дому вигнав, що без батька заміж вийшла, а з дружиною, що не так. Гавриленки кажуть, що ти її теж ображаєш» (а.с.18)

Про те, що зазначені коментарі в січні 2025 року були розміщені під публікацією ОСОБА_11 «Докерувалися до ручки!» саме відповідачкою ОСОБА_3 остання не заперечувала в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є секретарем Диканської селищної ради та виконує обов?язки голови Диканської селищної ради, тобто є посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Також встановлено, що відповідачка є матір?ю військовослужбовця, який вважається зниклим безвісті (а.с.46-48)

Як вказувала відповідачка в судовому засіданні 05 червня 2024 року вона разом із ОСОБА_25 та ще однією жінкою приходили на прийом до секретаря Диканської селищної ради ОСОБА_1 з метою надання їм, як сім?ям зниклих безвісті військових, автобуса для поїздки до м.Опішня на зустріч з організаціями щодо зниклих безвісті військових. Вказана поїздка мала відбутися 06.06.2024. За результатами вказаної зустрічі чіткої відповіді від ОСОБА_1 чи буде наданий автобус, чи ні отримано не було.

Також в ході судового розгляду встановлено, що 05.06.2024 секретарем селищної ради Семком О.М. видано розпорядження № 20-вд про відрядження водія ОСОБА_26 до м.Полтави 06.06.2024 з метою підвезення сімей безвісті зниклих та полонених захисників Диканської громади на зустріч з представниками Об?єднаного центру СБУ (а.с.13)

Позивач вказує, що поширена відповідачкою інформація є констатацією недостовірних фактів, є виключно домислами відповідачки та наклепом, яка грубо порушує його особисті немайнові права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно із ч.4 ст. 32 Конституції України та ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація ч. 1 ст. 201 ЦК України.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Позови про захист гідності, честі має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.

За змістом частини першої статті 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Згідно із ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію», суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Водночас суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі всіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства. Тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб, є суспільно важливою, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики й оцінки поведінки є ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Публічні особи, державні службовці повинні бути готовим до підвищеного рівня критики, зокрема у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства й підвищеної зацікавленості суспільства їхньою діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення, діяльність якої представляє суспільний інтерес.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень ні. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є публічною особою органу місцевого самоврядування, межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності Диканської громади та його дії становить суспільний інтерес.

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказано, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що поширений ОСОБА_3 коментар, який стосується не надання автобуса, був її власним судженням, оцінкою поведінки та дій секретаря Диканської селищної ради ОСОБА_1 , які мали місце 05.06.2024 і оформлені у вигляді коментаря в січні 2025 року під публікацією ОСОБА_11 «Докерувалися до ручки!» на сторінці загальнодоступної групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальній мережі «Фейсбук». Такий коментар є оціночним судженням відповідачки, який ґрунтуються на її особистому трактуванні отриманої від ОСОБА_1 05.06.2024 інформації, а не фактичними твердженням.

Крім того встановлено, що зустріч між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 05.06.2024 дійсно відбувалася, тому неможливо стверджувати, що викладена у коментарі інформація є недостовірною, тобто такою яка містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Коментар у першому дописі, а саме: «Не давав нам автобус на чергову поїздку, кричав пишіть заяву і як на сесії затвердять, тоді може він подумає» суд оцінює не як твердження самого факту, а як суб?єктивне сприйняття відповідачкою поведінки секретаря селищної ради ОСОБА_1 після зустрічі з останнім, яка мала місце 05.06.2024.

Що стосується другого та третього коментаря, про які вказує позивач у позовній заяві, то такі суд не може оцінити, як фактичні твердження, які є недостовірною інформацією, оскільки такі коментарі не містять фактів, а є лише питаннями.

Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

У рішенні у справі «Ляшко проти України» від 10 серпня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів є запорукою побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. Водночас необхідним є чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції

Таким чином, позивач має змогу скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на висловлення власної оцінки обставин справи в тому самому засобі масової інформації в разі незгоди з поширеними відповідачем судженнями, надавши їм власну оцінку.

З урахуванням викладеного позивачем не доведено, що розповсюджені відповідачкою коментарі дискредитують позивача або призвели до негативних наслідків, та, що вони були поширені з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою висловлення власної думки та позиції.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розповсюдження відповідачем неправдивої інформації, які б завдали шкоду особистим немайновим правам позивача, тому такий задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо компенсації відповідачу витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Стороною відповідача заявлено до стягнення 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в даній цивільній справі.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник відповідача до відзиву долучила наступні докази: договір про надання правничої допомоги від 21.02.2025; акт виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом; Акт виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом; платіжну інструкцію про оплату послуг від 21.02.2025 (а.с.50-53).

За приписами ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача у письмових поясненнях від 12.03.2025 вказувала, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу є очевидно завищеними, непідтвердженими та недоведеними належними доказами.

Дослідивши докази на підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу суд дійшов висновку, що вони є належними, допустимими та достатніми.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню суд зазначає наступне.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 по справі № 462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), дійшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

До того ж у додатковій постанові КГС ВС від 30.08.2023 № 911/3586/21 Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Враховуючи викладене та взявши до уваги рівень складності справи, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, кількість судових засідань в яких приймав участь адвокат (два засідання), виходячи з критерію співрозмірності та розумності витрат на правничу допомогу, суд дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу професійну допомогу, яка заявлена до відшкодування відповідачкою до 5 000 грн

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 7, 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.04.2025

Головуюча Л.Є. Петренко