Дата документу 10.04.2025 Справа № 331/6125/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/6125/24 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/628/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Тивоненка Данила Руслановича до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначав, що з 19 серпня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27.04.2018 р., актовий запис № 427.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2024 у справі № 333/5774/23 шлюб між сторонами було розірвано.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 30.08.2024 року проживав з відповідачкою за кордоном.

Судовим наказом від 20.12.2023 року у справі № 331/8224/23, виданим Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, з позивача на користь відповідачки наразі стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу). Вказаний судовий наказ відповідачка пред`явила до Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), ВП № 73664902. Наразі аліменти сплачуються позивачем.

Причиною розірвання шлюбу та стягнення з позивача аліментів є початок повномасштабної війни, виїзд у зв`язку з цим відповідачки з дитиною за кордон, зменшення спілкування між сторонами, втрата сімейних цінностей та зведення нанівець відносин.

До 24.02.2022 року сторони проживали разом у злагоді, як нормальна сім`я. Подружжя ОСОБА_5 свого часу було забезпечено усім необхідним для гармонійного розвитку сина та сімейних цінностей. У сім`ї була власна облаштована квартира, автомобілі, син відвідував садочок. У зв`язку з початком війни з метою безпеки сторони прийняли рішення вивезти сина на Західну України. Так, наприкінці лютого 2022 року відповідачка, син ОСОБА_6 , мати позивача ОСОБА_7 (бабуся) на евакуаційному потягу виїхали до Західної України до товариша позивача, де затримались на 7 днів.

30.08.2024 року ОСОБА_7 (бабуся) привезла ОСОБА_6 до м. Києва до позивача, де останній і проживає. Після приїзду сина позивач звернувся до відділу дізнання Солом`янського УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом виявлення 30.08.2024р. на тілі сина ОСОБА_6 слідів побоїв, що підтверджується протоколом від 30.08.2024р. прийняття заяви та поясненнями. Отже, з 30.08.2024 року дитина почала проживати з батьком у АДРЕСА_1 ) у новій родині, що підтверджується Актом від 30.08.2024р., що засвідчує факт проживання осіб без реєстрації, складений при двох свідках-сусідах і підписаний ними, довідками ВПО. Син забезпечений усім необхідним.

На думку позивача, є несправедливим, що аліменти сплачуються на утримання сина для забезпечення його потреб, але з 30.08.2024 року син знаходиться на повному утриманні платника аліментів.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу від 20.12.2023 у справі №331/8224/23, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

У січні 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Штабовенко Д.В. звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 331/6120/24 за позовом ОСОБА_1 в особі представника Тивоненка Данила Руслановича до ОСОБА_2 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві Державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Клопотання обґрунтоване тим, що факт того, з ким має проживати дитина, може бути встановлений виключно під час розгляду справи №331/6120/24, а саме з фактом проживання дитини законодавство пов`язує право на отримання аліментів. Оскільки місце проживання дитини наразі не встановлено, наявні підстави, визначені п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України для зупинення провадження по справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Штабовенка Д.В. про зупинення провадження по справі задоволено.

Зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 331/6120/24 за позовом ОСОБА_1 в особі представника Тивоненка Данила Руслановича до ОСОБА_2 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві Державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки син ОСОБА_6 проживає з батьком, то з 30.08.2024р. настали певні обставини, тобто фактичне проживання сина з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на його утримання на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення у позивача сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання дитини. Разом з тим, наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини.

Вказує, що матеріали справи містять докази, які свідчать про проживання ОСОБА_4 з позивачем, відповідачка також не заперечує факту проживання сина з батьком.

Суд повинен виходити з принципу найкращих інтересів дитини. А у випадку зупинення провадження у справі: аліменти на утримання сина ОСОБА_6 буде продовжувати отримувати відповідачка, що суперечить вимогам Сімейного кодексу України; позивач не може зупинити провадження у справі про стягнення аліментів (судовий наказ від 20.12.2023 року у справі № 331/8224/23), оскільки це прямо заборонено ч. 2 ст. 252 ЦПК України; припинивши сплачувати аліменти, позивач може потрапити до Реєстру боржників, його рахунки та майно будуть арештовані, права будуть обмежені згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

Зауважує, що суд першої інстанції не вмотивував, яких саме доказів йому не достатньо, щоб розглянути цю справу по суті.

У випадку ж можливого задоволення позову у справі № 331/6125/24, інтереси дитини на отримання аліментів від позивача не будуть порушенні, адже батько і так проживає з сином і повністю утримує його.

У майбутньому ж, якщо суд відмовить позивачу у задоволенні його позову про визначення місця проживання дитини, сторони не позбавлені права повторно звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів або заявою про видачу судового наказу.

Вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не обґрунтував об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 331/6120/24.

Учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 2 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 10 квітня 2025 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала суду першої інстанції мотивована необхідністю зупинення провадження у справі, оскільки у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 331/6120/24, предметом спору у якій є визначення місця проживання дитини, та судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, такий висновок зроблено передчасно, всупереч нормам процесуального права та матеріалам справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

У п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16 зазначено, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

Враховуючи наведене для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Суд має переконатися, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з урахуванням обставин справи та таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Окрім того, неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

При цьому, у разі застосування наведеної правової конструкції п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, за вимогами ст. 260 ЦПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Жовтневим районним судом міста Запоріжжя розглядається цивільна справа № 331/6120/24 за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві Державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, в якій позивач просить визначити місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним.

Між тим, суд першої інстанції, зазначивши іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження, не перевірив і не дослідив предмети спорів у справах та не вказав обставин, які спонукали до висновку про те, що наявність спору у справі про визначення місця проживання дитини виключає можливість встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги, причинний матеріально-правовий зв`язок, який полягає у тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Тобто можливе визначення рішенням суду місця проживання дитини в майбутньому жодним чином не впливає на обставини, на які покликається позивач в теперішньому часі, що на його думку, слугують для задоволення позову, а лише створять певні права для відповідача у випадку, коли позов буде задоволено.

Зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Отже, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до ухвалення рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 331/6120/24, суд першої інстанції, з огляду на вищевикладене, у даній справі має достатньо правових підстав для її розгляду та вирішення по суті.

Відтак підстав для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 331/6120/24 апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, не звернувши уваги на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність підстав, визначених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, для зупинення провадження у цій справі.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року в справі Шишков проти Росії).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року в справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 259, 353, 367-369, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2025 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2025 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко