ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/6886/25
провадження № 2-о/753/345/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви без руху

"10" квітня 2025 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Каліушко Ф.А, вивчивши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті

ВСТАНОВИВ:

08.04.2025 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту смерті її батька - ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Луганськ. Факт смерті останнього підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 9940000 Ленінським відділом записів актів цивільного стану м. Луганська департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки. Проте, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» це свідоцтво є недійсним і не створює правових наслідків, а тому заявниця не може отримати свідоцтво про смерть її батька державного зразка, що і стало підставою для звернення до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025 дану справу визначено за суддею Каліушком Ф.А.

Суддя, перевіривши матеріали заяви, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Зі змісту даної заяви вбачається, що заявницею не визначено заінтересованих осіб.

За приписами ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Як було зазначено вище, дана заява з доданими до неї документами були подані до суду в електронній формі, зокрема сформовані в системі «Електронний суд».

Окрім того, звертаючись з даною заявою до суду заявниця вказує, що на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», вона звільняється від сплати судового збору.

Водночас, вказане твердження є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Аналізуючи положення п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», слід дійти висновку, що законодавцем чітко визначено причинно-наслідковий зв`язок між подією (збройна агресія, конфлікт, тимчасова окупація території України, тощо), яка потягла дію наслідок (вимушене переселення, загибель тощо), який і повинен бути підтверджений судом як факт, що має юридичне значення.

Тобто, у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенногохарактеру, заявники мають пільги виключно тоді, коли такі обставини призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Так, з долученої до заяви справки про смерть №С-00720 від 19.03.2025, виданої Ленінським відділом записів актів цивільного стану м. Луганська департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, вбачається, що причиною смерті ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в м. Луганськ, вказано: I. а) набряк і набухання речовини головного мозку G93.8; б) ішемічний інсульт лівої півкулі голового мозку I63.5; II. Жирова дистрофія печінки К76.0.

Таким чином, наведене вище не свідчить про те, що ОСОБА_2 загинув внаслідок збройної агресії, конфлікту або тимчасової окупації, тощо.

Інших доказів, які б вказували протилежне, заявницею надано не було, як і не було встановлено суддею під час вивчення даної справи.

Сама по собі смерть особи на тимчасово окупованій території, не звільняє заявницю від сплати судового збору на підставі пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір - 0,2 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що виходячи із відсоткових ставок становить 605,60 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як було зазначено вище, дана заява про встановлення факту смерті була сформована заявницею через систему «Електронний суд», а відтак сума судового збору, яка підлягає сплаті за її подання становить 484,48 грн.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, суд залишає заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті без руху, та роз`яснює, що заявниці слід визначитися з колом заінтересованих осіб та надати суду: - уточнену заяву; - докази її надсилання разом з доданими до неї документами, які були подані до суду, іншим учасникам справи, зокрема визначеній останньою заінтересованій особі; - квитанцію про сплату судового збору у розмірі 484,48 грн.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись стст. 175, 177, 185, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті залишити без руху, надавши заявниці строк у п`ять днів з дня отримання нею копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Роз`яснити заявниці, що в разі не усунення недоліків у встановлені строки, заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.