У х в а л а

4 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 504/2745/23

Провадження № 61-10567ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 7 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 4 червня 2024 року

у справі за позовом керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси (далі - позивачі) до скаржника про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю та

в с т а н о в и в:

1. 16 липня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення і «передати справу повністю на новий розгляд, зокрема для продовження розгляду, до суду першої інстанції».

2. 16 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без руху касаційну скаргу скаржника та встановив для усунення недоліків цієї скарги десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав: (1) зазначити відомості про наявність або відсутність у нього електронного кабінету та повні найменування позивачів і їхні місцезнаходження; (2) додати до касаційної скарги її копії для позивачів; (3) надати документ про сплату судового збору разом із документом на підтвердження дійсної вартості відповідного майна.

3. 12 жовтня 2024 року адвокат Перебендюк Костянтин Олександрович (далі - адвокат) сформував в інтересах скаржника у системі «Електронний суд» клопотання про усунення недоліків (вх. № 32431/0/220-24 від 14 жовтня 2024 року). Додав: касаційну скаргу у новій редакції (зазначив позивачів і їхнє місцезнаходження); квитанції про доставку документів (касаційної скарги з додатками) до зареєстрованих електронних кабінетів позивачів; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1684 від 26 вересня 2008 року, договір про надання правової допомоги від 30 вересня 2024 року, ордер про надання правничої допомоги № 1415617 від 30 вересня 2024 року.

У клопотанні адвокат зазначив, що визначити розмір судового збору з урахуванням вартості спірного об`єкта неможливо, оскільки будинку АДРЕСА_1 загальною площею 53,2 кв. м (далі - будинок) вже немає через його знищення. Вказав, що на цей час скаржник перебуває на військовій службі, тому уклав з адвокатом договір про надання правничої допомоги. З огляду на це адвокат надав відомості про його електронний кабінет.

4. 28 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив скаржнику на п`ять днів строк на усунення недоліків касаційної скарги. Скаржник повинен був надати документ про сплату судового збору у розмірі, визначеному за законом, і копії документів, які можуть підтверджувати дійсну вартість спірної земельної ділянки, з вартості якої розрахований судовий збір, зазначити про наявність або відсутність електронного кабінету у скаржника.

5. 4 та 24 лютого 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» заяви про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 3641/0/220-25 від 4 лютого 2025 року та № 5703/0/220-25 від 24 лютого 2025 року), у яких зазначив, що у скаржника відсутній електронний кабінет, і пояснив розмір сплаченого ним судового збору.

6. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

6.5. Предметом позову були вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю. З огляду на такий предмет і встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справа є незначної складності. Тому Верховний Суд визнає її малозначною.

6.6. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес, має виняткове значення для скаржника, останній позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, під час розгляду інших справ, а суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. Мотивував так:

- у процесуальні документи позивач вніс «недійсні відомості» про те, що згідно із судовими рішеннями у справі № 6/63-10-1719 визнане право власності позивача «на землю, а не на майно». Тому скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики «в таких справах»;

- скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями у справі № 504/2745/23, під час розгляду справ № 504/2802/24, № 504/2847/24, № 504/1173/21, № 504/2199/22, № 504/1794/22, № 504/3294/22, № 504/1729/22, № 504/4465/23, № 504/2745/23.

6.7. Верховний Суд вважає, що скаржник не обґрунтував фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовної практики. Можливий вплив бажаного для скаржника висновку щодо застосування норм права на самого скаржника не підтверджує такий фундаментальний характер. Доводи скаржника щодо винятковості справи не можна вважати належно обґрунтованими. Відповідач не продемонстрував інтерес з боку суспільства до розгляду та вирішення справи № 504/2745/23, як і те, що цей інтерес є значним. Скаржник не вказав, які саме обставини встановили суди попередніх інстанцій у судових рішеннях, можливості спростування яких у зазначених справах він позбавлений. Крім того, скаржник не пояснив, які саме обставини він позбавлений можливості спростувати у зазначених ним справах, у деяких із яких скаржник згідно з наданими ним даними не є учасником. Аргумент про те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції цю справу малозначною не визнав.

6.8. Випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не мотивував. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

7. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

7.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

7.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

7.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

7.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

7.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

7.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 7 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 4 червня 2024 року у справі за позовом керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко