ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3551/25 Справа № 199/9603/24 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дальгіс Любов Олегівна, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року у складі судді Руденко В.В. у цивільній справі №199/9603/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_2 , на предмет стягнення з останнього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, стягнутих рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 листопада 2020 року по 01 листопада 2024 року у розмірі 86 823,65 грн, обґрунтовуючи це тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_3 , а відповідач є батьком дитини. На підставі судового рішення судом видано виконавчий лист від 12 грудня 2012 року, який позивачем пред`явлено до примусового виконання до ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції і 16 січня 2013 року відкрито виконавче провадження.

За наданою довідкою старшого державного виконавця Покровського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Сотниченко В.В. станом на 01 листопада 2024 р. перед ОСОБА_4 (після укладення шлюбу 18 червня 2022 року взяла прізвище чоловіка ОСОБА_1 існує заборгованість за несплату аліментів на утримання дитини у розмірі 86823,65 грн, яку відповідач станом на тепер не сплатив. Позивач вважає, що відповідач умисно не виконує свій обов`язок по сплаті аліментів, внаслідок чого у позивача виникло право, в силу ст. 196 Сімейного кодексу України, на нарахування та стягнення на свою користь пені за несплату аліментів. Тому, враховуючи довідку державного виконавця, розмір пені загалом за період з 01 листопада 2020 року по 01 листопада 2024 року становить 1 269 361,76 грн, виходячи із загальної заборгованості по аліментам у сумі 86823,65 грн. Однак, враховуючи, що пеня не може бути стягнута більше ніж загальний розмір заборгованості по аліментам, тому позивач просить стягнути пеню за вказаний період, що дорівнює такому розміру заборгованості, тобто, 86 823,65 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовлено (а.с. 22-26).

Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем як фактичних обставин, так і розміру заборгованості, на який розраховується пеня. Також не надано позивачем будь-якого розрахунку пені із зазначенням періоду та суми, з якої позивач виходила при нарахуванні такого розміру пені.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дальгіс Л.О. подала апеляційну скаргу (а.с. 31-33), посилаючись на те, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку із неналежним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції надав невірну правову оцінку фактичним обставинам та матеріалам справи, внаслідок чого дійшов невірного висновку у справі, чим порушив норми як процесуального, так і матеріального права. Просила скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, врахувавши наданий до апеляційної скарги розрахунок пені.

ОСОБА_2 , не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано розрахунок заборгованості відповідача по аліментам, без якого суд позбавлений можливості перевірити коли саме та за який період можливе нарахування пені та в якому розмірі, не надано доказів вини відповідача у виниклій заборгованості з огляду на те, що відрахування аліментів здійснюється за місцем роботи відповідача, у позовній заяві не наведений розрахунок пені, згідно якого розмір пені за період 01 листопада 2020 року по 01 листопада 2024 року складає 86823,65 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у позивача від подружнього життя з відповідачем ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованого виконкомом Першотравневої сільської ради Красноармійського району Донецької області, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2, батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі № 0529/7399/2012, присуджено стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого був виданий виконавчий лист від 12 грудня 2012 року.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції Мінтус К.С. від 16 січня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/0529/2566/ виданого 12 грудня 2012 року Красноармійським міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Згідно свідоцтва про шлюб від 18 червня 2022 року серія НОМЕР_2 ОСОБА_6 у зв`язку з взяттям шлюбу з ОСОБА_7 взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_8 ».

Відповідно до довідки, яка видана старшим державним виконавцем Покровського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Сотниченко В.В. станом на 01 листопада 2024 року перед ОСОБА_1 існує заборгованість за несплату аліментів на утримання дитини у розмірі 86823,65 грн. Вищезазначена сума боргу спрямована на утримання за доходів відповідача за його місцем роботи у ПАТ ШУ «Покровське», однак таке утримання з соціальних виплат не може проводитись більш ніж 50%.

Суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, вірно зазначив, що за ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, позивач повинна довести як наявність винних дії боржника в навмисному уникненні від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, яким в цій справі є батько дитини відповідач ОСОБА_2 , так і розмір несплачених ним аліментів за кожним із періодичних платежів по аліментам. Також зазначити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, з обчисленням розміру пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до визначеного позивачем періоду про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Однак, жодного розрахунку із зазначенням всіх складових для нарахування пені за певний період позивач на виконання цих вимог не надала в суді першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів також наголошує, що наданий до апеляційної скарги розрахунок пені містить в собі як суму нарахованих аліментів, так і період їх нарахування, однак, скаржник не надає документального підтвердження таким нарахуванням аліментів щомісячно за період з листопада 2020 року по жовтень 2024 року включно, при цьому в апеляційній скарзі посилається на відомості, зазначені у довідці державного виконавця щодо отримання боржником страхових виплат, про які державний виконавець не знав та боржник не повідомляв.

Такі доводи скаржника колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки у зазначеній довідці також не міститься інформації щодо нарахованих щомісячних аліментів за період з листопада 2020 року по жовтень 2024 року, а зазначено лише про наявність загальної заборгованості відповідача за період з листопада 2020 року по вересень 2023 року у розмірі 77012,19 грн, з чого не можливо встановити розмір нарахованих аліментів кожного місяця та заборгованості по аліментам за кожний такий місяць для обчислення розміру пені. Також з наведеного у довідці періоду з жовтня 2023 року по жовтень 2024 року включно державним виконавцем наведено лише розмір страхової виплати, отриманої відповідачем, який не був врахований при нарахуванні розміру аліментів щомісяця, як і не наведено розміру заборгованості за цей період з врахуванням цих сум страхових виплат, на який можна б було нараховувати пеню за їх несплату відповідачем.

Зазначені обставини суд першої інстанції вірно встановив та дійшов правомірного висновку про їх недоведеність позивачем, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Згідно ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Обов`язковою умовою настання відповідальності за прострочення сплати аліментів є винність особи.

Скаржник у своїх доводах апеляційної скарги посилається на те, що винні дії відповідача в ухиленні визначення дійсного розміру аліментів з усіх видів його доходу виразились в навмисному неповідомленні ним виконавця про нараховані та отримані ним страхові виплати, що також є доходами, які повинні враховуватись при визначенні розміру аліментів.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами скаржника та вважає їх необґрунтованими, оскільки стягнення аліментів з відповідача провадиться на підприємстві за виконавчим листом, де він працює, що здійснюється через бухгалтерію цього підприємства, як вірно зазначив суд першої інстанції, хоча письмових доказів цьому також позивачем не надавалось. Однак, цей факт зазначений у наданій позивачем довідці державного виконавця із зазначенням в ній інформації, що визначена сума страхових виплат та загального боргу у розмірі 86823,65 грн станом на 01 листопада 2024 року спрямована для утримання за місцем праці божника ПАТ ШУ Покровське, оскільки утримання з соціальних виплат не може проводитись більше ніж 50%.

При цьому, скаржник як суду першої інстанції, так і при розгляді її апеляційної скарги документально не підтвердила розмір та період такого стягнення щомісячних аліментів, як і не надавала доказів умисного неповідомлення самим відповідачем, в обхід підприємства, державного виконавця про такі виплати.

В постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Отже, обов`язковою умовою для виникнення такого виду відповідальності є наявність вини боржника в несплаті аліментів.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції не встановлено винних дій ОСОБА_2 в умисному ухиленні від сплати аліментів, адже виконавчий лист, виданий судом на виконання судового рішення про стягнення аліментів, переданий державним виконавцем до підприємства, де працює відповідач та з нього в примусовому порядку стягуються такі аліменти.

Скаржник не надавала доказів того, що відповідач будь-яким чином негативно впливає на таке примусове стягнення на підприємстві з нього аліментів, як і не надавала доказів, внаслідок чого відбулась така заборгованість по аліментам.

Суд першої інстанції вірно вважав встановленим, що у відповідача відсутня вина у несвоєчасній сплаті аліментів, чого скаржником не спростовано при розгляді її апеляційної скарги.

Вказані обставини не можуть свідчити про наявність винних дій чи бездіяльності відповідача щодо навмисного ухилення його від сплати аліментів на утримання дитини.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов?язку, а саме приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо, як про це вказано у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19. І тут ВС виходить з того, що положення ЦК субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч.1 ст. 196 СК, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексі не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів, він повинен надати докази на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом і в постановах від 10 січня 2024 року у справі № 359/240/21, від 19 лютого 2024 року у справі № 761/893/23.

Колегія суддів наголошує, що, хоча відповідач і не надавав будь-яких доказів своєї невинуватості у несплаті аліментів, однак, судом першої інстанції, з наданих позивачем письмових документів вірно встановлено відсутність такої вини відповідача, чого скаржник не спростувала належними і допустимим доказами при розгляді її апеляційної скарги.

Отже, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, належить наголосити, що належить врахувати усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Скаржник не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дальгіс Любов Олегівна залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна