печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Новака Р.В.

при секретарі судових засідань- Бурячок А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м Києві заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Дем`янчук Ганни Віталіївни про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Дем`янчук Ганна Віталіївна подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1) накладення арешту на об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 , а саме:

- на групу нежитлових приміщень 10-1, загальною площею 75 кв. м., яка належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1427, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- на групу нежитлових приміщень 10-2, загальною площею 16,1 кв. м., яка належить ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1424, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- на групу нежитлових приміщень 10-3, загальною площею 76,6 кв. м., яка належить ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1417, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- на групу нежитлових приміщень 10-4, загальною площею 17 кв. м., яка належить ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1420, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- на групу нежитлових приміщень 10-5, загальною площею 35 кв. м., яка належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1426, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- на групу нежитлових приміщень 10-6, загальною площею 67.7 кв. м., яка належить ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1418, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- на групу нежитлових приміщень 10-7, загальною площею 98,3 кв. м., яка належить ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1419, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- на групу нежитлових приміщень 10-8, загальною площею 57.8 кв. м., яка належить ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1425, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- на групу нежитлових приміщень 10-9, загальною площею 36 кв. м., яка належить ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1423, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- на групу нежитлових приміщень 10-10, загальною площею 108,3 кв. м., яка належить ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1416, засвідченого 15.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик Т. В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

2) накласти арешт на майно ОСОБА_7 , а саме:

-на нежитлове приміщення (в літ. А.), загальною площею 330.4 кв. м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 82;

- на квартиру загальною площею 151,9 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24987997;

- на квартиру загальною площею 148,7 кв.м., житловою площею 77,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24988295;

- на квартиру загальною площею 163,6 кв.м., житловою площею 76,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24987507;

3) накласти арешт на земельні ділянки ОСОБА_1 :

- земельна ділянка № НОМЕР_1 на АДРЕСА_6 кадастровий номер :75:060:0007;

- земельна ділянка № НОМЕР_3 на АДРЕСА_6 кадастровий номер :75:060:0008;

- земельна ділянка № НОМЕР_4 на АДРЕСА_6 кадастровий номер :75:060:0006;

4) заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі, але не виключно реєстрації будь-яких змін в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного майна, на яке накладено арешт;

5) заборонити вчиняти будь-які юридичні дій щодо вказаного майна.

Суд розглянув дану заяву у відсутність осіб, які беруть участь у справі відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Заява обґрунтована тим, що відповідно до тексту заяви про забезпечення позову, «17.03.2010 Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.03.2010 визнано мирову угоду від 12.03.2010, укладену між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та закрито провадження в справі. Згідно з цією мировою угодою її предметом було врегулювання спірних питань стосовно повернення суми позики у розмірі 4545000,00 грн. З метою врегулювання спірних питань ОСОБА_1 та ОСОБА_9 передали, а ОСОБА_7 прийняв у власність нежитлові приміщення частини групи приміщень № 10 загальною площею 590,40 кв. м. (приміщення № 1 площею 19,4 кв. м, № 5 площею 26,9 кв. м, № 6 площею 7,7 кв. м, № 7 площею 2,3 кв. м, № 8 площею 68,1 кв. м, № 9 площею 23, 9 кв. м, № 10 площею 6,9 кв. м, № 11 площею 20,9 кв. м, № 36 площею 17,0 кв. м, № ІІ площею 16,1 кв. м, № 2 площею 28,4 кв. м, № 3 площею 2,9 кв. м, № 4 площею 2,7 кв. м, № 12 площею 58,6 кв. м, № 13 площею 36,0 кв. м, № 14 площею 13,4 кв. м, № 15 площею 18,8 кв. м, № 16 площею 11,7 кв. м, № 24 площею 16,3 кв. м, № 25 площею 6,4 кв. м, № 26 площею 19,5 кв. м, № 27 площею 19,0 кв. м, № 28 площею 35,0 кв. м, № 29 площею 8,9 кв. м, № 30 площею 3,1 кв. м, № 31 площею 17,1 кв. м, № 32 площею 17,3 кв. м, № 33 площею 13,5 кв. м, № 34 площею 12,1 кв. м, № 35 площею 14,5 кв. м, І площею 14,3 кв. м, ІІІ площею 12,7 кв. м), що складає 7/100 частин домоволодіння (літ. А та літ. Б) площею 7676,0 кв. м та розташовані на четвертому поверсі (в літ. А) будівлі АДРЕСА_1 . Пунктом 3 цієї угоди передбачено, що після виконання вказаних дій всі спірні питання щодо повернення вказаної суми позики вважалися врегульованими. В подальшому постановою Київського апеляційного суду від 18.03.2021, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09.08.2023, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_10 як особи, яка не брала участі в справі, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 17.03.2010 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Під час продовження розгляду в суді першої інстанції позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 про стягнення суми позики в судовому засіданні 22.02.2024 представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову, в якій останній просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 суму позики за Договором позики в розмірі 34761330 грн. та 3 % річних в розмірі 12754074,88 грн., що в загальному розмірі складає 47515404,91 грн. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30.05.2024 вказаний позов було задоволено та ухвалено стягнути на користь ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ОСОБА_9 за Договором позики від 01.09.2007 суму коштів в розмірі 34761330,00 грн. та 3 % річних в розмірі 12754074,88 грн., що в загальному розмірі складає 47515404,91 грн., стягнуто з відповідачів з кожного на користь позивача судовий збір в розмірі 5046,60 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 21.10.2024 рішення районного суду залишено без змін. Вказане рішення набрало законної сили. На даний час вказані судові рішення переглядаються судом касаційної інстанції. 30.03.2010 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвало право власності ОСОБА_11 на вказані нежитлові приміщення за реєстровим № 380-з та видало реєстраційне посвідчення № 017631. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2012 зазначену групу нежитлових приміщень як частку виділено в натурі, як окремий об`єкт права власності, яка належить ОСОБА_11 та за останнім визнано право власності на вказані приміщення. Також зобов`язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвати за ОСОБА_11 право власності як на окремий об`єкт нерухомого майна, на нежилі приміщення (в літ А) частини групи приміщень № НОМЕР_2 , загальною площею 590.40 кв. м., що складає 7/100 частини від домоволодіння (літ. А та літ. Б) площею 7676,0 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, необхідно також врахувати, що, в суді касаційної інстанції триває розгляд справи про перегляд судових рішень за результатами розгляду позову ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики, де заявник є співвідповідачем разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з урахуванням чого прошу в рамках позовного провадження за моїм позовом накласти арешт на майно, що належить заявнику на праві власності і може бути відчужено у рамках виконавчого провадження, у випадку залишення касаційним судом оскаржуваного рішення без зміни, оскільки таке виконання судового рішення унеможливить можливі взаємні розрахунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в майбутньому».

Разом з тим до матеріалів справи в якості доказів було долучено лише копії ордеру про надання правничої допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. А також в заяві про забезпечення позову заявником не конкретизовано з яким саме позовом та з яких підстав вона планує звертатися до суду.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Так, згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в сукупності із положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для обґрунтованого сумніву, що в разі ухвалення судового рішення буде неможливим або утруднить його виконання, окрім того на даний час відсутні підстави припускати, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним та виправданим для ефективного забезпечення захисту порушених прав, а тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Дем`янчук Ганни Віталіївни про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва (з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до суду апеляційної інстанції) шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Р.В. Новак