Провадження №2/524/1257/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого - судді Алексашиної Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Антибури І.О.,

представника відповідачки за довіреністю Куліка С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Полтаваобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

Позов обґрунтовує тим, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Надавачем вказаних послуг є АТ «Полтаваобленерго», яке є правонаступником ПАТ «Полтаваобленерго», яке в свою чергу є правонаступником ВАТ «Полтаваобленерго».

Позивач стверджує, що свої зобов`язання щодо постачання теплової енергії виконав в повному обсязі. Натомість, відповідач у встановлені строки оплату за надані послуги не здійснював, внаслідок чого за період з 01.04.2012 до 01.12.2017 утворилася заборгованість, яка станом на 10.09.2024 становить 12828,33 грн.

Позивач прохає стягнути з відповідача вказану заборгованість та суму судового збору.

Відповідачка ОСОБА_1 04.02.2025 року надала суду відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти позовних вимог. Просила застосувати до заявлених вимог за період з квітня 2012 року по листопад 2017 року строк позовної давності передбачений ст.257 ЦК України. Крім того, висловила незгоду з розрахунком за спожиту теплову енергію, пославшись на те, що показники лічильника у ньому не зазначені, жодних первинних бухгалтерських документів до розрахунку не додано, одиниці виміру зазначені некоректно. Розрахунок не є допустимим доказом та належним доказом.

Позивач 12.02.2025 року надав відповідь на відзив, у якому послався на нормативно-правові акти, які регламентують продовження строків на період впровадження карантину для запобігання поширенню гострої распіраторної хвороби COVID-19, а також на період введення в Україні воєнного стану. Разом з тим, позивач фактично застосував строк позовної давності, зазначивши, що з відповідачки підлягає стягненню за період з березня 2017 року по листопад 2017 року заборгованість в сумі 2919,04 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 26.02.2025 року надала заперечення на відповідь на відзив, у яких повторила аргументи щодо незгоди зі складеним розрахунком заборгованості, а також зазначила, що відповідно до постанови ВП ВС від 10.11.2022 року у справі №990/115/22 введення на території України не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду із позовом. Сам факт запровадження воєнного стану не є підставою для поновлення процесуального строку.

В судове засідання 07.04.2025 року представник позивача не з`явився, надавши суду заяву, у якій справу прохає розглянути без свої участі.

Представник відповідачки за довіреністю Кулік С.Б. проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково у судовому засіданні посилався на те, що розрахунок заборгованості є незрозумілим, не містить показники лічильника засобу обліку багатоквартирного будинку. Незрозуміло на якій підставі та з якого періоду позивач надає послуги з теплопостачання. Також зазначив, що строк позовної давності позивачем пропущено і незрозуміло чому він раніше не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, окрім іншого, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг - п.п. 1, 3 ч. 1ст. 6Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відносини, які виникли між постачальником та споживачем регулювалися Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630 (постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 85 від 02.02.2022).

Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. (п.8 Правил)

Згідно п.30 вказаних Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Стаття 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлювала, що постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.ч.4, 5 ст.22 вказаного Закону (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.

Згідно ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до статті 13 ЗУ «Про теплопостачання» встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії належить до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання.

Крім того, у постанові 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . /а.с.7/

Згідно рішення Кременчуцької міської ради №1515 від 11.08.2000 Кременчуцьку філію ВАТ «Полтаваобленерго» призначено головним виконавцем комунальних послуг по теплопостачанню споживачам теплової енергії у м.Кременчуці від джерела Кременчуцької ТЕЦ.

Згідно наданого статуту АТ «Полтаваобленерго» є правонаступником ПАТ «Полтаваобленерго», яке є правонаступником ВАТ «Полтаваобленерго.

Отже, АТ «Полтаваобленерго» є надавачем послуг з теплопостачання до квартири, належної ОСОБА_1 і взяті на себе зобов`язання щодо забезпечення безперебійного надання споживачу послуг з постачання централізованого опалення виконало.

Натомість, ОСОБА_1 , будучи споживачем комунальних послуг теплопостачання у вигляді централізованого опалення, свої зобов`язання щодо їх повної та своєчасної оплати не виконала, внаслідок чого за період з квітня 2012 року по листопад 2017 року утворилась заборгованість.

Сума заборгованості складає 12828,33 грн. за послуги централізованого опалення, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості з урахуванням затверджених тарифів.

Щодо заяви відповідачки про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Таким чином, зупинення строку позовної давності відбулося з 02 квітня 2020 року.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Крім того, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, на момент звернення до суду із позовом, продовжено дію воєнного стану на усій території України, в силу чого строк позовної давності зупинено.

Водночас, враховуючи, що зупинення строку позовної давності відбулося лише з 02 квітня 2020 року, тобто з впровадженням карантину, до настання вказаної дати перебіг позовної давності слід обчислювати в загальному порядку.

Відтак, із застосуванням загального строку позовної давності, заявлена сума заборгованості за надані послуги з централізованого опалення підлягає стягненню лише за період з 02 квітня 2017 року до 30 листопада 2017 року.

Щодо посилань відповідача на те, що процесуальний строк не підлягає поновленню у зв`язку з впровадженням воєнного стану, а тому строк позовної давності пропущено щодо всього періоду заборгованості, суд зауважує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22 виснувала, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Натомість строк позовної давності має матеріально-правову природу. Як вже зазначалося положення ЦК України прямо передбачають зупинення перебігу строків позовної давності на період дії воєнного стану.

За таких обставин заява відповідачки про застосування строку позовної давності до всього періоду заборгованості, задоволенню не підлягає.

Щодо посилань відповідачки щодо незрозумілих вимірів у розрахунку заборгованості, зазначених у метрах кубічних та квадратних, суд враховує, що відповідно до п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630 (в редакції, що діяла на момент виникнення заборгованості), у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Відповідно до п.20 вказаних Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Втім, вказані вимоги передбачені саме для платіжного документа, а не розрахунку заборгованості. При цьому, суд звертає увагу на те, що наданий розрахунок заборгованості відображає фактично спожитий обсяг тепла за кожен місяць, опалювальну площу та нараховану плату. Додатково на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2025 року надано детальну інформацію щодо розміру тарифів, які діяли у період виникнення заборгованості відповідачки.

Посилання представника відповідачки у судовому засіданні на те, що не доведено яке має відношення ОСОБА_1 до квартири, за якою надавалися послуги теплопостачання, спростовуються наданою інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилання представника позивача на те, що у розрахунку заборгованості не зазначені показання лічильника, суд відхиляє, оскільки в судовому засіданні з`ясовано, що на багатоквартирному будинку встановлено загальний засіб обліку теплової енергії, і у розрахунку зазначено об`єм спожитої послуги, розрахований пропорційно площі квартири відповідачки. Посилання представника відповідачки на те, що незрозуміло чому позивач раніше не звертався з приводу стягнення заборгованості, суд також відхиляє, оскільки звернення з позовом є прерогативою позивача, відбувається на його розсуд і саме він несе ризики пропуску строку звернення до суду з позовною заявою за захистом порушеного права.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.322 ЦК України тягар утримання майна покладається саме на його власника.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач споживав послуги з теплопостачання, однак, всупереч умовам Типового договору та положенням законодавства, оплату наданих послуги не здійснює, в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, в межах строку позовної давності, до часу його зупинення: за період з 02 квітня 2017 року до 30 листопада 2017 року. Виходячи з наданого розрахунку сума заборгованості за вказаний період становить 2017 грн. 15 коп.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.4-13, 141, 174-181, 209-250, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з 02 квітня 2017 року до 30 листопада 2017 рокув сумі 2017 гривень 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» судовий збір у сумі 475 гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач Акціонерне товариство «Полтаваобленерго», місцезнаходження - місто Полтава, вул.Старий Поділ, 5, ;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Алексашина Н.С.