Справа № 939/2760/23
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Слухай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, виселення з будинку без надання іншого житла,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 02 листопада 2003 року перебував в зареєстрованому шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 . Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 13 вересня 2021 року шлюб між ними був розірваний. Від даного шлюбу мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу, а саме 18 жовтня 2006 року відповідачкою укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Вважає, що вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка з кадастровим номером :01:020:0015, площею 0,0835 га, яка була надана відповідачці для будівництва та обслуговування житлового будинку, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Тому просив визнати їх з відповідачкою спільною сумісною власністю житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровичм номером 32210556:01:020:0015, площею 0,0835 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою Бородянського районного суду від 08 листопада 2023 року було відкрито провадження в даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

23 листопада 2023 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що спірний житловий будинок був придбаний нею (позивачкою) за особисті кошти, які були отримані від прожажу трикімнатної квартири в м. Новоград-Волинський Житомирської області, що належала їй та її батькам. Відповідач перешкоджає їй (позивачці) у користуванні житловим будинком, виганяє її, змінив замки у будинку, щоб потрапити у будинок змушена була викликати поліцію. Вважає, що відповідач без належних правових підстав проживає у будинку та чинить їй перешкоди у користуванні житлом.

Просила визнати будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровичм номером 32210556:01:020:0015, площею 0,0835 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, її особистою приватною власністю, виселити відповідача з вказаного будинку без надання іншого житла.

Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року даний зустрічний позов був прийнятий до сумісного розгляду з позовом ОСОБА_1

20 грудня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він зазначив, що 18 жовтня 2006 року було придбано вказаний житловий будинок. Договір купівлі-продажу за взаємною домовленістю був підписаний ОСОБА_2 . Земельна ділянка під цим будинком не була об`єктом купівлі-продажу за цим договором, оскільки не була сформована і приватизована. Будівництво будинку йшло повільно, етапами і закінчилось юридично у 2018 році. Юридичне оформлення здачі будинку в експлуатацію відбулося у 2018 році. Він (позивач) та відповідачка були офіційно працевлаштовані, відповідачка працювала вихователем у дитячому садочку в смт. Пісківка і отримувала мінімальну заробітну плату, він працював на Пісківському склотарному заводі і отримував високу заробітну плату. З часу купівлі житлового будинку у 2006 році та по час звернення відповідачки до суду із зустрічним позовом у них ніколи не виникало спірного питання, хто є одноособовим власником майна, оскільки знали, що все майно набуте ними разом у шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти буде дітям.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 позов підтримали, зустрічний позов не визнали.

Представник відповідачки ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зустрічний позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 його представника ОСОБА_6 , представника відповідачки ОСОБА_7 , покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що з 02 листопада 2003 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду від 13 вересня 2021 року /а.с.6-7,8-9/.

За договором купівлі-продажу житлового будинку від 18 жовтня 2006 року відповідачка ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_14 житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 /а.с.13-14,15,16,20,145-151/.

Рішенням Пісківської селищної ради від 18 серпня 2008 року відповідаці ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво нового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 , після закінчення будівництва нового будинку, старий будинок необхідно було знести /а.с.17/.

Рішенням виконавчого комітету Пісківської селищної ради від 2 березня 2012 року погашено право власності ОСОБА_2 на старий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а рішенням виконавчого комітету Пісківської селищної ради від 14 серпня 2018 року визнано факт знесення цього будинку /а.с.25,27/.

На підставі рішення Пісківської селищної ради від 24 липня 2008 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0835 га, кадастровий номер 32210556:01:020:0015, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 /а.с.21,22-24/.

Як вбачається з копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 січня 2022 року, 16 серпня 2018 року, на підставі рішення виконавчого комітету Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади від 8 травня 2018 року, за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстроване право власності на новий житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 32210556:01:020:0015, площею 0,0835 га /а.с.28-29/.

Згідно копій довідки виконавчого комітету Пісківської селищної ради від 23 жовтня 2023 року, акту депутата Пісківської селищної ради від 19 жовтня 2023 року в будинку по АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , колишня дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в цьому будинку зареєстрована, але не проживає за даною адресою з липня 2021 року /а.с.30-31/, що також визнається і сторонами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона є матір`ю позивача. У 2003 році позивач одружився із відповідачкою, як одружилися вони проживала по АДРЕСА_2 , потім почали збирати кошти щоб купити окремий будинок. У 2004 році у них народилась дитина, а в 2006 році вони купили старенький будинок, майже не придатний до проживання із метою знесення та будівництва нового будинку для своєї сім`ї. У 2007 році позивач із своїм батьком заклали фундамент під новий будинок. У 2008 році робили коробку, закупили ракушняк, цеглу, клали кладку наймані працівники, а підсобними були позивач і його батько. У 2009 році у сторін народилась двійня, вони у будинку зробили одну кімнатку, щоб можна було туди перейти і жити. Приблизно у 2017-2018 роках позивач із своїм батьком побудували біля нового будинку хлів і погріб. У 2019 році вони почали будівництво гаража. Вони проживали добре, позивач працював на Пісківському склозаводі, відповідачка працювала в дитячому садочку. Будинок будувався дуже довго, майже 9 років. В 2018 році здали його в експлуатацію. У 2020 році у них почалися проблеми, почалися ревнощі, гульки. З липня 2021 року відповідачка винесла свої речі, покинула дітей і пішла на квартиру, а позивач залишився проживати з дітьми. Потім вони хотіли подарувати будинок дітям, але не вийшло, почалася війна, відповідачка виїхала за кордон. Будинок будувався за їхні спільні кошти, вони обоє працювали, відкладали, вона (свідок) разом із своїм чоловіком допомагали. На даний час будинок не закінчений, не добудований другий поверх. Відповідачка зняла з реєстрації позивача і свою повнолітню доньку ОСОБА_10 , яка на даний час проживає у м.Біла Церква.

Свідок ОСОБА_10 , показала, що вона є донькою сторін, будинок в АДРЕСА_1 , будувався її батьком і дідусем, будинок будувався за сімейні кошти. Вона (свідок) була змушена виїхати з будинку 28 грудня 2023 року, так як мати виписала її, від дій матері отримала фізичні ушкодження здоров`ю, у зв`язку з чим зверталась до правоохоронних органів. З 2021 року відповідачка не проживає у будинку. Гараж будував сам батько. Кошти на будівництво будинку надавались зі сторони батька, дідуся і бабусі, вони мали заощадження і всі ці заощадження пішли на будівництво будинку. Самого будівництва будинку не пам`ятає, пам`ятає лише внутрішні роботи, іноді навіть допомагала. Коли почалось будівництво будинку не знає, бо їй було десь 6-7 років. Відповідачка сама залишила будинок, з 28 липня 2021 року у будинку більше не з`являлась. Після того як вони посварились, мати почала говорити, що це її будинок.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 показали, що вони є сусідами сторін, десь більше 20 років тому вони купили старий будинок, почали будувати новий. Будували вони хату приблизно 3-5 років. Біля хати вони працювали постійно обоє, батько ОСОБА_18 теж допомагав, працювали наймані працівники. Потім відносини між сторонами зіпсувалися. Зі слів відповідачки їм (свідкам) відомо, що її мати продала будинок і дала їй кошти на будівництво будинку. На даний час відповідачка не проживає у будинку.

Свідок ОСОБА_8 , показала, що вона є сестрою відповідачки. В Новоград-Волинському Житомирської області була квартира АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та відповідачці, вона була продана у 2005 році за 19 тисяч доларів. Позивач з відповідачкою забрали частину цих грошей для будівництва будинку. У будинку відповідачці не дозволяють жити, вони поміняли замки, не дозволяють їй забрати свої речі. Кошти, отримані від квартири, були витрачені на будівництво будинку. У договорі купівлі-продажу квартири була зазначена менша сума, щоб менше було платити судовий збір, гроші були у доларах, гроші вона (свідок) не перераховувала. До 2021 року вона (свідок) неодноразово приїзджала в будинок сторін, а потім, як відповідачка перестала там проживати, більше не прїжджала. В будівництві будинку приймав участь батько позивача, вона (свідок) приїжджала клеїла шпалери, фарбувала, білила, позивач під будинок заливав фундамент, підлогу вкладав, штукатурку робив, коробку і дах робили наймані працівники. Зі слів відповідачки їй (свідку) відомо, що будинок купувався із земельною ділянкою теж за кошти, отримані від продажу квартири за 5500 тисяч доларів.

Свідок ОСОБА_12 показала, що у 2006 році її мати ОСОБА_21 купувала квартиру у м. Новоград-Волинський Житомирської області, вона (свідок) була присутня при передачі коштів у нотаріуса, і була сім`я ОСОБА_22 , батьки ОСОБА_23 і її сестра. Квартира була куплена за 19 тисяч доларів.

Відповідно до п.3,5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України, встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обгрунтування своїх заперечень щодо позову ОСОБА_1 та вимог за зустрічним позовом відповідачка посилається на те, що будинок за вищезазначеною адресою нею було придбано за власні кошти, за ці ж кошти на його місці було збудовано новий будинок, а тому дане майно є її особистою приватною власністю.

Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, жодних доказів будівництва спірного будинку за особисті кошти відповідачки суду не надано. При цьому суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_12 щодо продажу квартири у м. Новоград-Волинський, де малась частка і відповідачки, за 19000 доларів США, оскільки дана обставина суперечить сумі угоди, зазначеній в самому договорі купівлі-продажу від 10 серпня 2006 року (3329 грн.) (а.с.63). Сам же будинок по АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 18 жовтня 2006 року за суму 21113 грн. (а.с.13-14).

Крім того, суду не надано жодних доказів вкладення відповідачкою коштів, отриманих від продажу належної їй 1/3 частки вказаної квартири саме у будівництво нового будинку.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 в судовому засіданні посвідчили, що даний будинок будувався спільними силами сторін, їх родичів та за їх кошти.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін, а тому позов ОСОБА_1 в цій частині необхідно задовольнити.

Так як право власності на спірну земельну ділянку відповідачкою набуто внаслідок її приватизації на підставі рішення Пісківської селищної ради від 24 липня 2008 року, то до вирішення питання поділу житлового будинку, для будівництва та обслуговування якого вона була надана, дана ділянка є особистою приватною власністю відповідачки і підстав для визнання цього майна спільною сумісною власністю сторін, суд не вбачає, то в цій частині в позові ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Оскільки підстав для визнання спірного житлового будинку особистою приватною власністю ОСОБА_2 не встановлено, земельна ділянка єїї особистою приватною власністю згідно діючого законодавства і додаткового визнання права власності не потребує, вказаний житловий будинок є спільним майном сторін, доказів створення позивачем перешкод відповідачці у користуванні будинком суду не надано, і відсутні підстави для виселення позивача з цього будинку, то в зустрічному позові ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст. 355,368 ЦК України, ст.57,60,61СК України, ст. 10-13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю задовольнити частково.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю бувшого подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В іншій частині в позові ОСОБА_1 відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання будинку та земельної ділянки особистою приватною власністю, виселення з будинку без надання іншого житла відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч