Провадження № 22-ц/801/593/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цимбалюк Л. П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокуСправа № 127/15350/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Цимбалюк у с. Мазурівка, дата складання повного рішення відповідає даті його постановлення,

в с т а н о в и в :

В травні 2024 року КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до Чернівецького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що житлове помешкання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якому мешкає відповідачка ОСОБА_1 , технічно під`єднане до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР «ВМТЕ», та отримує послугу з постачання теплової енергії. Вказана обставина підтверджується рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 грудня 2020 року № 2634 та від 21 липня 2022 року за № 1447, яким погоджено норми споживання теплової енергії на послугу з постачання теплової енергії та норми споживання гарячої води на послугу з постачання гарячої води для споживачів КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

У зв`язку із невиконанням відповідачкою зобов`язань по сплаті за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01 березня 2021 року по 31 грудня 2023 року, включно утворилась заборгованість у розмірі 48 419,93 гривень із яких: сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води 42 465,52 гривень; суми втрат від інфляції 4 697,44 гривень; 3% річних від простроченої суми заборгованості 1 256,97 гривень.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року позов задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.03.2021 до 31.12.2023 включно у розмірі 48 419 (сорок вісім тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 93 копійок із яких: сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води 42 465,52 гривень; суми втрат від інфляції 4 697,44 гривень; 3% річних від простроченої суми заборгованості 1 256,97 гривень;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 гривень.

Позивач вчасно та якісно надає послуги з гарячого водопостачання та теплоенергії; натомість відповідачка ОСОБА_1 як власниця кв. АДРЕСА_2 не сплачує вартість отриманих послуг. Відмовляючи в застосування намірів спливу строку позовної давності, суд зазначив, що позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу, однак ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2024 року було відмовлено у видачі судового наказу, тому, звертаючись із позовом 06 травня 2024 року про стягнення заборгованості за період з 01 березня 2021 року по 31 грудня 2023 року позивач не пропустив строк позовної давності. Дійшовши висновку про доведеність розміру заборгованості, суд з посиланням на ст. 625 ЦК України виснував, про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 27 січня 2025 року через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не надав належної оцінки відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів структури формування тарифів на послуги та детального розрахунку розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами багатоквартирного будинку, немає показників лічильника. У справі немає доказів про обсяги фактично наданих і отриманих споживачем послуг, даних показників вузла комерційного обліку, а рахунок за надані послуги оформлений не у відповідності до нормативних актів, тому відповідачка вважає суму заборгованості об`єктивно завищеною та невірною. Необґрунтований також розрахунок заборгованості 3 % річних, а доданий розрахунок не містить зазначення, за який період на яку суму і по якій формулі проводилося нарахування. Судом не враховано пропуск строку позовної давності при зверненні позивача до суду з позовом.

Позивач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

- відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 339956819 від 21 липня 2023 року, право власності на помешкання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (а.с.8);

- на ім`я ОСОБА_1 за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується Витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду м. Вінниці (а.с. 6);

- приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , технічно під`єднане до зовнішніх інженерних мереж та віднесено до зони обслуговування позивача, що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.12.2021 № 2634 та від 21.07.2022 № 1447, якими погоджено норми споживання теплової енергії на послугу з постачання теплової енергії та норми споживання гарячої води на послугу з постачання гарячої води для споживачів позивача;

- 01 жовтня 2021 року між позивачем та відповідачами укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Даний договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на веб-сайті КП ВМР «ВМТЕ». Згідно пункту 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої теплової енергії, визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально-прибудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення (а.с. 9-10).

-у відповідачки ОСОБА_1 за період з 01 березня 2021 року по 31 грудня 2023 року включно виникла заборгованість за надані позивачем послуги, з централізованого теплопостачання: послуга з постачання т/е сума всього 22 517,65, абонплата 432,78, послуга з постачання г/в сума - 19 282,59, абонплата 232,50, всього 42 465,52, борг на кінець місяця 42 465,52, % річних 1 256,97, сума втрат від інфляції 4 697,44 (а.с.7).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктами 1, 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

На підставі частини 1 статті 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини 4 статті 13 зазначеного Закону, якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

В силу частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів він не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг).

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення ним будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 вересня 2019 року № 830 та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_1 є власницею помешкання АДРЕСА_1 , яке забезпечене послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Постановою Кабінету Міністрів від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022) затверджено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року (а.с. 9).

Відповідно до пункту 5 Договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Згідно пункту 34 Договору, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (п.п. 3 п. 41 Договору).

Згідно п. 38 Договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.

Постановою Кабінету Міністрів від 11 грудня 2019 року № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України) від 08 вересня 2021 року № 1023) затверджено Типовий Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01 жовтня 2021 року (а.с. 10).

Відповідно до пункту 5 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Згідно пункту 34 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до пункту 38 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.

Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, відшкодовувати витрати теплової енергії на зберігання функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (п.п. 3 п. 41 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води).

Згідно оборотної відомості за період з березня 2021 року по грудень 2023 року розмір заборгованості відповідачки за спожиті послуги з централізованого теплопостачання з урахуванням суми заборгованості за спожиті послуги, суми втрат від інфляції по особовому рахунку № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 опалювальна площа 50.3 кв. м.; кількість зареєстрованих 1 особа, становить: за послугу з постачання т/е 22 517,65, абонплата 432,78; за послугу з постачання г/в - 19 282,59, абонплата 232,50, а всього 42 465,52, ; три проценти річних - 1 256,97, сума втрат від інфляції - 4 697,44.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність договірних відносин між споживачем та надавачем послуг та про доведеність наявність заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надавав належної оцінки відсутності в матеріалах справи доказів структури формування тарифів і послуг та детального розрахунку розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами багатоквартирного будинку є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», виконавець, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця.

Вимоги до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення затверджено Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 31 січня 2020 року № 23 (далі - Вимоги до формування рахунків).

У рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води зазначається інформація щодо нарахування суми за спожиті обсяги комунальної послуги, платежів споживача за ці послуги, у тому числі сплачених у попередньому розрахунковому періоді, обсягів споживання комунальних послуг та діючих тарифів на ці послуги, а також інша інформація.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 щомісяця отримували від позивача рахунки за надані послуги у звітному періоді (місяці), в яких також відображається структура наданих послуг та нарахування кожної їх складової. Тож, ОСОБА_1 мала інформацію з приводу кількості наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості, а також діючих на момент проведення розрахунків тарифів на відповідні послуги.

Упродовж спірного періоду ОСОБА_1 мала змогу звернутись до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з проханням роз`яснити їй інформацію про перелік послуг, їх вартість та інше. У разі незгоди із вартістю наданих послуг, вона могла звернутись із заявою про перерахунок з оплати житлово-комунальних послуг, проте цього не зробила.

Тарифи на послуги, які надавалися КП ВМР «ВМТЕ» затвердженні рішенням виконавчого комітету ВМР від 27 листопада 2008 року № 2852.

Отже посилання ОСОБА_1 на те, що наданий позивачем розрахунок є необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не досліджував порядок та правомірність такого нарахування заборгованості, є надуманим. За приписами частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Будь-яких доказів ненадання (неналежного) надання КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, чи свого контр розрахунку ОСОБА_1 не надала.

Виходячи з наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем розрахунок (а. с. 7) є належним та допустимим доказом розміру заборгованості відповідачки перед позивачем.

Стосовно доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у застосуванні наслідків спливу строку позовної давності до заявлених вимог, суд першої інстанції послався на те, що позивач до звернення із позовом звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води та теплопостачання за період з 01.03.2021 року по 31.12.2023 року, однак ухвалою суду від 05.03.2024 року у справі № 127/5163/24 позивачу було відмовлено у видачі судового наказу. Тому суд виснував, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Такий висновок суду першої інстанції є невірним, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року по справі № 712/8916/17 виснувала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Отже, подання позивачем заяви про видачу судового наказу не свідчить про те, що він звернувся з позовом до суду в межах строку позовної давності.

Разом з тим, строк позовної давності позивачем не пропущений, але з інших причин.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 зазначила, що за змістом статті 267 ЦК сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено ЦК України відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2» від 11 березня 2020 року № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України, який було в подальшому неодноразово продовжено до 30 червня 2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду у травні 2024 року з позовом про стягнення заборгованості з відповідачки за період з 01 березня 2021 року по 31 грудня 2023 року. Карантин в Україні було встановлено з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Отже, станом на день звернення до суду позивача із позовом про стягнення заборгованості за період з 01 березня 2021 року по 30 червня 2021 року, строк позовної давності не сплив

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу відповідачки слід залишити без задоволення, а рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, понесені нею судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за нею.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_1 , понесені нею в апеляційній інстанції, залишити за нею.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало