ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 404/3322/23

провадження № 61-14572св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2024 року у складі судді Варакіної Н. Б. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Мурашка С. І., Чельник О. І.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 грудня 2002 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб, який розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 серпня 2018 року. Сторони є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_2 знаючи, що син потребує постійної батьківської уваги та матеріальної допомоги, ухиляється від виконання своїх обов`язків, добровільно матеріальної допомоги на сім`ю та на утримання дитини не надає, починаючи з березня 2020 року.

08 грудня 2022 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 листопада 2022 року.

Після того, як відповідач дізнався судовий наказ, яким стягнуто аліменти на утримання сина, він намагається нашкодити позивачці та постійно погрожує відібранням дитини, про що вказує його виклик служби у справах дітей для обстеження умов проживання дитини за адресою реєстрації позивачки, хоча йому достеменно відомо, що там проживають батьки позивача.

Разом з тим, відповідач на виконання своїх обов`язків батька та на виконання рішення суду не сплачує аліменти, не цікавиться життям сина.

Аліменти на утримання сина в сумі 5 000 грн вперше надійшли на рахунок позивачки 27 квітня 2023 року.

Починаючи з 06 жовтня 2015 року син сторін був зареєстрований у квартирі, яка належить на праві власності матері відповідача - ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , однак позивачка випадково дізналась, що син знятий з реєстрації за вказаною адресою з 17 листопада 2022 року.

Таким чином, фактично залишивши дитину без постійного місця реєстрації, не повідомивши про це навіть матір, відповідач та його мати, рідна бабуся ОСОБА_5 , уникають будь-яких зв`язків з сином та онуком.

Позивач працює, має стабільний дохід, живе в квартирі, у якій для сина створені задовільні умови для проживання, не перебуває на обліках в диспансерах, не має шкідливих звичок, увесь вільний час проводить з сином.

Для свого сина вона є не тільки люблячою мамою, але й другом, якому ОСОБА_6 розповідає усі секрети, ділиться своїми переживаннями та радощами. Для неї має велике значення здоров`я та душевний спокій сина.

Станом на день звернення до суду сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання сина ОСОБА_7 , у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду з цим позовом.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила:

визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2024 року, яке залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 .

Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини за адресою АДРЕСА_3 - відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що:

оцінивши докази, зібрані у справі, суд вважав, що саме мати не є байдужою до долі та виховання свого сина, цікавиться його життям, піклується про його здоров`я та виховання;

твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не дає йому можливості спілкуватися з сином, суд не приняв до уваги, оскільки це не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, в разі вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною батько має право звернутися до органу опіки та піклування або до суду з вимогою про усунення даних перешкод у спілкуванні з сином. Доказів про звернення для усунення перешкод у спілкуванні з сином до компетентних органів суду не надано;

суд вважав, що відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що проживання сина разом з матір`ю не відповідає інтересам дитини, які є вирішальними при розгляді даного спору;

суд, враховуючи інтереси дитини, факт того, що батьки дитини проживають окремо, а син з березня 2020 року проживає разом із матір`ю, навчається у школі № 18 КЗ «Ліцей «Науковий», перейшов до 5 класу, виявив бажання проживати з матір`ю, ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан дитини та особливості фізичного розвитку, що мати більш обізнана в цьому, та більше на це звертає увагу, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я матері, створення належних умов для проживання дитини за місцем проживання матері, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, приходить до висновку про обґрунтованість позову про визначення місця проживання дитини із матір`ю;

суд зауважив, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків;

батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати;

суд, відповідно до статей 160, 161 СК України зробив висновок, що в інтересах дитини ОСОБА_3 його місце проживання слід визначити з матір`ю, але відмовити у визначенні місця проживання за конкретно визначеною адресою, оскільки вона може змінюватися, в залежності від життєвих обставин;

апеляційний суд зазначив, що не заслуговують на увагу доводи скарги, що поведінка позивачки направлена на перешкоджання відповідачеві спілкуватись з сином, брати участь у його вихованні та не сприяє налагодженню батьківських відносин, оскільки суд належно з`ясував фактичні обставини справи, дослідив та надав належну оцінку зібраним у справі доказам, заслухав думку дитини, врахував висновок органу опіки та піклування, що в результаті сприяло правильному вирішенню питання місця проживання дитини;

також колегія суддів вважала надуманими посилання заявника про те, що дитина перебуває під тиском матері і боїться зізнатись про це. Вказане спростовується наявними у матеріалах справи доказами;

доводи апеляційної скарги про те, що в порушення засад змагальності, суд надав перевагу стороні позивача, закрив підготовче провадження та позбавив відповідача права на задоволення поданих ним клопотань про судово-психологічну експертизу дитячо-батьківських відносин у цивільній справі та клопотання про виклик свідків сторони відповідача, а також права на подання зустрічного позову, не знайшли свого підтвердження, суперечать наявним у матеріалах справи доказам. Зокрема, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні Кіровського районного суду м. Кіровограда на 12 березня 2024 року. Закриваючи підготовче провадження у справі суд врахував, що відповідач та його представники: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, вкотре подали заяву про відкладення судового засідання. В зв`язку з чим суд вважав за можливе провести підготовче судове засідання за відсутності відповідача та його представників, оскільки за їхніми неодноразовими клопотаннями судові засідання відкладались, що призводило до затягування розгляду справи. Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновків, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку, а невмотивоване відкладення судового розгляду порушує принцип розумності строків розгляду справи та затягування судового процесу, що є недопустимим;

відповідач не навів належними та допустимими доказами неможливості заявити клопотання одночасно з подачею відзиву, а тому відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції порушив права відповідача.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції позбавив позивача та його представників можливості реалізувати свої процесуальні права, суд апеляційної інстанції проігнорував це порушення, не надав йому жодної оцінки, не виправив його;

суд першої інстанції ухвалою від 07 лютого 2024 року безпідставно відмовив у задоволенні клопотання його представника ОСОБА_8 про відкладення та закрив підготовче засідання; відповідач та його інший представник ОСОБА_9 не були повідомлені про судове засідання, яке було призначено на 07 лютого 2024 року. Такими діями суд позбавив відповідача права на збирання та подання доказів на підтвердження своєї позиції та спростування позиції позивача;

суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 902/271/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 922/2115/19, від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21 щодо можливості повернення до стадії підготовного провадження після його закриття та безпідставно відмовив у задоволенні відповідного клопотання та у проведенні судово-психологічної експертизи;

суди не звернули уваги, що представник третьої особи ввів суд в оману та надав неправдиву інформацію щодо місця проживання позивача, не з`ясували підстави її проживання в обстеженому приміщенні;

суд першої інстанції послався на дві характеристики позивача та не звернув уваги, що вони містять суперечливі відомості щодо її місця проживання;

позивачем не надано доказів щодо відсутності медичних перешкод для спільного проживання разом з дитино, в той час як відповідач такі надав;

суди не надали належної оцінки тій обставині, що під час допиту дитини було зрозуміло, що вона перебуває під тиском матері та відповідає завченими фразами;

суди не врахували висновки Верховного Суду в постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 28 грудня 2020 року у справі № 487/200І/19-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19;

суди не з`ясували, а позивач не пояснила та не обґрунтувала для чого було подано позов про визначення місця проживання дитини, якщо спору з цього приводу між сторонами не було.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються.

Аргументи інших учасників справи

У грудні 2024 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_10 , в якому просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

На обґрунтування відзиву зазначила, що:

суд першої інстанції обґрунтовано закрив підготовче засідання за відсутності відповідача, оскільки неодноразово за його клопотаннями судові засідання відкладались ;

суд правильно відмовив у прийнятті зустрічного позову та призначенні експертизи, оскільки дані клопотання були заявлені з порушенням строку, передбаченого цивільним процесуальним кодексом на їх подачу;

акт оцінки потреб сім`ї від 26 квітня 2023 року є належним та допустимим доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування - самопочуття дитини, його зовнішній вигляд, харчування, яке він отримує, його успіхі в навчанні, емоційний стан, сімейні та соціальні стосунки;

характеристики, на які посилається відповідач, не суперечать одна одній, а містять інформацію щодо різних періодів проживання позивача;

посилання відповідача на тиск позивача на дитину не відповідає дійсності, оскільки дитина, яка в присутності представника органу опіки та піклування, як на засіданні виконавчого комітету, так і в судовому засіданні не змінювала свою думку щодо того, з ким бажає проживати, з приводу відношення батька до нього та його до батька, завжди повідомляв, що батько застосовував до нього фізичне насилля і що він не бажає спілкуватися з ним, оскільки боїться залишатися з ним наодинці;

посилання в касаційній скарзі на відсутність спору щодо місця проживання дитини безпідставне, оскільки зверненню з позовом передували певні обставини, а саме син ОСОБА_6 почав побоюватися ходити зі школи, оскільки його перестрівали батьки відповідача, які намагалися заманити до машини і він побоювався, що його заберуть від матері. Відповідач звертався до правоохоронних органів з приводу самовільних та незаконних дій позивача щодо місця проживання та порядку зустрічей з дитиною, що свідчить про наявність спору

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з суду першої інстанції.

У грудні 2024 року матеріали цивільної справи № 404/3322/23 надійшли до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 листопада 2024 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №283/289/18-ц, від 12 березня 2020 року у справі №522/5315/15-ц, від 17 листопада 2021 року у справі № 567/804/18, від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, від 03 жовтня 2019 року у справі № 902/271/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 922/2115/19, від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21, від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 28 грудня 2020 року у справі № 487/200І/19-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15серпня 2018 року розірваний.

Сторони є батьками сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08 грудня 2022 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 листопада 2022 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки про заробітну плату за 2022 рік, ОСОБА_1 працює головним спеціалістом в Управлінні містобудування та архітектури Кропивницької міської ради з 18 березня 2008 року, має постійний дохід.

Відповідно до характеристики № 23-634 від 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 за час роботи зарекомендувала себе кваліфікованим та дисциплінованим спеціалістом. До виконання службових обов`язків ставиться відповідально. По характеру має веселу вдачу, оптимістичні погляди на життя, доброзичлива, легко спілкується з колегами по роботі та замовниками. Тактовна, комунікабельна, товариська. Постійно вдосконалює свій професійний рівень, користується повагою серед колег.

Згідно з довідкою № 103 від 13 лютого 2023 року ОСОБА_11 навчається в комунальному закладі «Ліцей «Науковий» Міської ради міста Кропивницького». За період навчання батько учня, ОСОБА_2 , не відвідував батьківських зборів, не звертався до класного керівника чи адміністрації закладу з метою з`ясування успіхів сина у навчанні та його поведінки.

Відповідно до довідки № 243 від 20 квітня 2023 року, виданої старостою Бережинського старостинського округу Первозванівської сільської ради, ОСОБА_1 зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_4 , її син ОСОБА_11 , також не проживає за вказаною адресою.

У відповідності до характеристики з місця проживання від 21 квітня 2023 року, складеної сусідами, ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 2022 року. За період проживання зарекомендувала себе добре, ніяких негативних ситуацій помічено не було. Завжди проводить час із сином, виховує та доглядає з дотриманням всіх морально-етичних принципів. З сусідами привітна, ввічлива. У зловживанні спиртними напоями не помічена, завжди має охайний зовнішній вигляд.

Згідно з актом № 641 оцінки потреб сім`ї/особи від 26 квітня 2023 року, помешкання, в якому проживають ОСОБА_1 із сином, безпечне для дитини, пристосоване для потреб дітей, в ньому облаштоване місце для навчальних занять, є окреме ліжко для дитини, в помешканні дотримуються санітарно-гігієнічні норми, територія навколо помешкання безпечна для дитини. Проведено оцінювання самопочуття дитини, його зовнішній вигляд, в результаті чого встановлено, що дитина добре себе почувається та має задовільний зовнішній вигляд, його харчування відповідає віковій категорії, дитина урівноважена та спокійна, агресію не виявляє, дитина любить та поважає маму, конфліктів з однолітками не має.

Згідно з довідкою № 425 від 04 липня 2023 року виданої ОСОБА_2 комунальним закладом «Ліцей «Науковий» Міської ради міста Кропивницького» ОСОБА_11 за період навчання регулярно відвідував заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько, ОСОБА_3 , після розлучення з ОСОБА_1 батьківські збори не відвідував, успішністю у класного керівника цікавився періодично. З сином спілкувався у міру своїх можливостей. Дитину до школи у 1-му класі, до розлучення, приводив батько, у 2-му і 3-му класах приводили і забирали мати або сестра. У 4-му класі ОСОБА_6 добирався самостійно.

Відповідно до характеристики № 112 від 30 червня 2024 року, наданої директором Комунального закладу «Кіровоградська обласна спеціалізована дитячо-юнацька» спортивна школа олімпійського резерву «Надія», ОСОБА_2 з вересня 2016 року записав на секцію спортивної гімнастики свого сина, ОСОБА_11 та регулярно протягом усього часу до березня 2020 року (початок пандемії COVID-19) приводив його та знаходився з ним на тренуваннях. З 2006 по 2014 роки донька ОСОБА_12 , 2003 року народження, теж займалась спортивною гімнастикою та важкою атлетикою в цій же школі, та займала призові місця. Вдвох з сином вони відвідували спортивний басейн та тренажерний зал і разом з ним проводили тренування. Батько був присутній на всіх спортивних змаганням за участі свого сина ОСОБА_7 і доньки ОСОБА_13 та цікавився їх спортивними результатами та досягненнями. Мати ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ніколи не приводила та не відвідувала свого сина та доньку на тренуваннях. Ніколи не цікавилась їх досягненнями у спорті та жодного разу не відвідувала спортивні змагання за участю сина та доньки. ОСОБА_2 характеризується не тільки як дбайливий відповідальний батько, а і як тренер-викладач з легкої атлетики та реабілітолог, який серед колективу ОСДЮСШОР «Надія» характеризується як грамотний фахівець, має добрі стосунки з колегами і користується повагою серед вихованців.

Як вбачається з характеристики вих. № 20 від 08 червня 2023 року, виданої головою правління ОСББ «Рідний дім 11/3» на ОСОБА_2 , останній проживає за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_2 проживає за вищевказаною адресою з 1987 року, спочатку проживав разом з батьками, а з 2000 року проживає самостійно. З 2003 року по 2020 рік проживав із сім`єю: дружиною ОСОБА_1 і двома дітьми, донькою ОСОБА_14 та сином ОСОБА_3 . За період проживання проявив себе позитивно, скарг від сусідів не надходило. В конфліктних ситуаціях з сусідами непомічений, а навпаки - дружелюбний і по можливості надає їм допомогу. За свідченнями сусідів, працьовитий, товариський і ввічливий. За весь час проживання зарекомендував себе як зразковий громадянин суспільства, що підтримує добрі стосунки в спілкуванні з сусідами. Постійно займався вихованням дітей, утримував сім`ю. Заборгованості по квартплаті не має, рахунки сплачує наперед. Приймає активну участь у громадському житті будинку в т. ч. зборах та необхідних громадських роботах, що проводяться на території будинку в ОСББ «Рідний дім 11/3». Скарги за весь період проживання в будинку, що перебуває в управлінні ОСББ «Рідний дім 11/3» ні від мешканців будинку, ні від будь-яких юридичних осіб, в тому числі від правоохоронних органів до ОСББ не надходили.

Згідно з висновком психолога від 31 липня 2023 року № 14 за наслідками психологічного обстеження дитини про встановлення емоційного контакту до одного з батьків встановлено, дитина ОСОБА_11 в контакт вступає легко та невимушено, життєрадісний, має бадьорий настрій, емоційно вразливий. Інтелектуальний, фізичний та мовленнєвий розвиток відповідає віковій нормі. Емоційно-вольова сфера дитини сформована, увага стійка. Має достатній і середній рівень шкільних знань, виконує арифметичні дії, читає, переказує, пише. Врівноважений, впевнений у своїх силах, в своїх відповідях, волевиявленнях та бажаннях. Поведінка адекватна. Під час бесід та діагностик, ОСОБА_6 , на запитання: з ким ти хочеш жити, відповідав одне і те ж саме - з мамою і сестрою. ОСОБА_6 відчуває образу, відчай та негативізм до батька, витісняє його зі свого життя. Для ОСОБА_7 авторитетом є мама, він бажає проживати з мамою, емоційно прихильний до мами.

Відповідно до довідки від 24 липня 2023 року, виданої сімейним лікарем, за останні три роки нагляду за дитиною до неї зверталася тільки мати ОСОБА_1 .

Згідно з висновком органу опіки та піклування від 26 вересня 2023 року № 6247/19 та рішення Виконавчого комітету Кропивницької міської ради «Про затвердження висновку» від 10 жовтня 2023 року № 875 вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 .

В судовому засіданні суду першої інстанції було заслухано думку дитини ОСОБА_5 , за участю залученого ухвалою суду психолога Кропивницького міського центру соціальних служб, який пояснив, що бажає проживати разом з матір`ю, оскільки вона допомагає у всьому, не ображає. Вказав, що з мамою проживає вже 4 роки. До школи, на гуртки, де він займається плаванням та тенісом, його водять та забирають тільки мама або сестра. Батько хотів спілкуватися з ним, але він не захотів, мати ніколи не забороняла спілкуватися з батьком. Батько зазвичай телефонував по п`ятницям та пропонував поїхати до нього, але він ніколи не бажав цього. Спілкуватися з бабусею він не бажає, оскільки йому не подобаються її запитання та відношення до нього. З батьком він їздив відпочивати 2 рази, але без мами. Під час спільного проживання батько застосовував постійно фізичне насилля, водив на ті секції, які йому не подобалися, заставляв їсти їжу, яку він їсти не може. Коли проживали разом з батьком про нього насправді піклувались тільки мати і сестра.

Позиція Верховного Суду

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), на яку ОСОБА_2 посилається в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18провадження № 61-44680св18,на яку ОСОБА_2 посилається в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20), на яку ОСОБА_2 посилається в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21), на яку ОСОБА_2 посилається в касаційній скарзі, зазначено, що «визначаючи місце проживання сина з матір`ю, розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суди надали першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, що не впливатиме на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, взявши до уваги вік дитини, її постійне проживання разом з матір`ю, висновок органу опіки та піклування, а також те, що дії батька щодо різкої зміни постійного місця проживання дитини разом з матір`ю суперечать принципу розумної турботи про дитину у поєднанні з обережною для психіки дитини увагою до неї. Адже у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційній стабільності та матеріальній забезпеченості. Суди не встановили обставин, а ОСОБА_2 не надав належних доказів того, що поведінка чи дії ОСОБА_1 або наслідки її спілкування із сином, можуть суперечити його інтересам або впливати на нього негативно, перешкоджати його фізичному та духовному розвитку. Матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень або іншої протиправної поведінки як стосовно свого малолітнього сина, так і до будь-якої іншої дитини чи повнолітньої особи. Зміна ОСОБА_1 місця проживання з будинку, в якому дитина проживала зі свого народження до ІНФОРМАЦІЯ_3 , на квартиру в м. Києві здійснена нею в інтересах сина ОСОБА_3 щодо якого, а також її самої ІНФОРМАЦІЯ_3 у цьому будинку були вчинені протиправні дії. За новим місце проживання для дитини створені всі належні умови для її гармонічного розвитку. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у його житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я сина, стан його розвитку, незалежно від того з ким він буде проживати. Ураховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з рішеннями судів про визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

звертаючись з даним позовом ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, добровільно матеріальної допомоги на сім`ю та на утримання дитини не надає, починаючи з березня 2020 року. Після того, як він дізнався про судовий наказ, яким стягнуто аліменти на утримання сина, він намагається нашкодити позивачці та постійно погрожує відібранням дитини. Позивач працює, має стабільний дохід, живе в квартирі, у якій для сина створені задовільні умови для проживання, не перебуває на обліках в диспансерах, не має шкідливих звичок, увесь вільний час проводить з сином. Станом на день звернення до суду сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання сина ОСОБА_7 ;

задовольняючи частково позовні вимоги, суди виходили з того, що саме мати не є байдужою до долі та виховання свого сина, цікавиться його життям, піклується про його здоров`я та виховання, твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 не дає йому можливості спілкуватися з сином, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, в разі вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною батько має право звернутися до органу опіки та піклування або до суду з вимогою про усунення даних перешкод у спілкуванні з сином. Відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що проживання сина разом з матір`ю не відповідає інтересам дитини, які є вирішальними при розгляді даного спору. Враховуючи інтереси дитини, факт того, що батьки дитини проживають окремо, а син з березня 2020 року проживає разом із матір`ю, навчається у школі № 18 КЗ «Ліцей «Науковий», перейшов до 5 класу, виявив бажання проживати з матір`ю, ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан дитини та особливості фізичного розвитку, що мати більш обізнана в цьому, та більше на це звертає увагу, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я матері, створення належних умов для проживання дитини за місцем проживання матері, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, зробили висновок про визначення місця проживання дитини із матір`ю;

визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди при вирішенні спору обґрунтовано надали першочергове значення саме найкращим інтересам дитини. При таких обставинах, суди правильно врахував інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту;

виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, суд касаційної інстанції вважає, що суди, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з матір`ю зробили обґрунтований висновок про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованні та розвитку.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції позбавив позивача та його представників можливості реалізувати свої процесуальні права, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, закрив підготовче засідання без участі відповідача та позбавив відповідача права на задоволення поданих ним клопотань: про призначення експертизи, виклик свідків з огляду на таке.

Завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті…Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду (частини перша, третя статті 189 ЦПК України).

Суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу; залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні (частина друга статті 198 ЦПК України).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2023 року було відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання на 26 червня 2023 року (а. с. 32);

26 червня 2023 року в підготовчому засіданні за участі відповідача оголошено перерву на 27 вересня 2023 року (а. с. 41);

11 липня 2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому відсутні будь-які клопотання (а. с.44а-63);

27 вересня 2023 року в підготовчому засіданні за участі відповідача та двох його представників оголошено перерву на 29 листопада 2023 року, під час судового засідання сторона відповідач жодних клопотань не заявляла (а. с. 130-133);

26 листопада 2023 року представник відповідача ОСОБА_8 заявив клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 145);

09 січня 2024 року відповідач заявив клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 150);

25 січня 2024 року відкладено судове засідання на 07 лютого 2024 року (а. с. 152-153);

06 лютого 2024 року представник відповідача ОСОБА_8 заявив клопотання про відкладення розгляду справи (а. с. 155);

07 лютого 2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда закрито підготовче провадження (а. с. 163-167);

отже відповідач протягом часу з дня відкриття провадження у справі - 26 травня 2023 року до його закриття - 07 лютого 2024 року, тобто більше восьми місяців реалізувати свої процесуальні права щодо надання доказів на обґрунтування своєї позиції.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано провів підготовче засідання та закрив підготовче провадження у відсутність відповідача.

Посилання в касаційній скарзі на те, що відповідач не був повідомлений про час підготовчого засідання не могло бути підставою для його відкладення, оскільки сам ОСОБА_2 зазначає про те, що його представник був повідомлений про нього, а відповідно до частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 902/271/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 922/2115/19, від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21 щодо можливості повернення до стадії підготовного провадження після його закриття та безпідставно відмовив у задоволенні відповідного клопотання та у проведенні судово-психологічної експертизи необґрунтовані, оскільки стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя.

Подання сторонами документів і матеріалів, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом, в межах наданих повноважень, були створені належні умови та здійснені всіх необхідних дій для надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень. Наведена відповідачем аргументація не є достатньою для виправдання власної бездіяльності, оскільки саме у силу принципу диспозитивності на особу, що не подала своєчасно відповідні докази покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності. Створення при цьому судом штучних умов, які б надавали одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, виходить за межі повноважень суду, передбачених законодавством, та є порушенням статей 6, 19 Конституції України та принципу змагальності сторін (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 902/271/18).

Посилання в касаційній скарзі на те, що висновки Верховного Суду в постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18, від 28 грудня 2020 року у справі № 487/200І/19-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19 не свідчать про те, що суди ухвалили рішення без їх урахування.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що перебуває поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення в оскарженій частині - без змін.

Оскільки судові рішення в оскарженій частині підлягають залишенню без змін, судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання касаційної скарги, покладаються на особу, яка її подала.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 травня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині задоволених позовних вимог про визначення місця проживання дитини залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат