Провадження № 2/756/940/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Погорелової В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 34 952,92 грн, а також судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

У обґрунтуванні позову позивач зазначив, що між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 (відповідач) було укладено Кредитний договір № 8 від 22 березня 2021 року.

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (позивач) було укладено Договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за Кредитним договором № 8 від 22 березня 2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 7 300,00 грн.

Проте, відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого перед позивачем у нього існує заборгованість в сумі 34 952,92 грн, з яких: 7 300,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 27 652,92 грн - заборгованість по процентам.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій просив про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином. Його представник надав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з тих підстав, що позивачем не доведено факт укладення між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 кредитного договору та відповідно отримання останнім кредитних коштів. Також зазначив, що відповідач сплатив на користь кредитодавця грошові кошти у загальному розмірі 10 894,00 грн, що перевищує загальний розмір заборгованості за Кредитним договором № 8 від 22 березня 2021 року. На думку представника відповідача, тіло кредиту становить 7 300,00 грн, а проценти за користування кредитом з врахуванням строку дії договору 30 днів становлять 2 496,60 грн, відтак у ОСОБА_1 існує переплата. Окрім того, представник відповідача просив стягнути з позивача на користь його довірителя витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.

Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 (відповідач) було укладено Кредитний договір № 8 від 22 березня 2021 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 7 300,00 грн зі сплатою 1,14% щоденно за користування коштами строком на 30 днів.

До наведеного кредитного договору між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 також укладено: Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 22.03.2021, Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 25.04.2021, Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 09.06.2021, Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 24.06.2021, Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 07.07.2021, Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 19.07.2021, Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 06.08.2021, Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 16.08.2021, Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 03.09.2021 та Додаткову угоду про зміну умов договору № 8 від 21.09.2021.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі, в тому числі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 кредитний договір було укладено шляхомвикористання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що спростовує твердження представника відповідача про відсутність доказів підписання Кредитного договору № 8 від 22 березня 2021 року. Також суд установив, що всі зобов`язання, які були покладені на позивача згідно істотних умов договору, виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі 7 300,00 грн, що встановлений договором.

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (позивач) було укладено Договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за Кредитним договором № 8 від 22 березня 2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до розрахунку позивача, відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за Кредитним договором № 8 від 22 березня 2021 року, внаслідок чого перед позивачем за вказаним договором у нього існує заборгованість в сумі 34 952,92 грн, з яких: 7 300,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 27 652,92 грн - заборгованість по процентам.

Стосовно суми заборгованості по процентам у розмірі саме 27 652,92 грн суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зважаючи на визначену у договорі № 8 від 22 березня 2021 року та фактично надану суму кредиту у розмірі 7 300,00 грн на строк 30 днів зі сплатою 1,14 % щоденно за користування кредитом, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість по процентам саме у розмірі 3 066,00 грн, а не 27 652,92 грн, як про це зазначає позивач. У подальших додаткових угодах до згаданого договору безпосередньо строк його дії та розмір процентів сторонами не змінювався.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив на користь кредитодавця грошові кошти у загальному розмірі 10 894,00 грн, що перевищує загальний розмір заборгованості за Кредитним договором № 8 від 22 березня 2021 року.

Враховуючи встановлені вище обставини, проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд убачає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлені відповідачем витрати у сумі 5 000,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим представником обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з позивача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 1 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 9-14, 19, 23, 27, 81, 89, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (; юридична адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Сікорського, 8) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

У іншій частині судових витрат - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя,- Белоконна І.В.