___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/947/268/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Літвінової І.А.,

секретар судового засідання Скоропуд С.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 947/12274/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, та просить рішенням суду зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 05.05.2023 року. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються із витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисячі) гривень 00 коп.

Свої вимоги мотивувала тим, що 05.05.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Під час моніторингу особового рахунку щодо водопостачання Позивачка дізналась що, на особистому рахунку квартири по водопостачанню є заборгованість.

Позивач зазначає, що при укладанні договору вона не брала на себе зобов`язання сплачувати борги попередніх власників, у зв`язку із чим вважає що вона не повинна платити борги попередніх власників.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Літвіновій І.А.

Провадження у цивільній справі № 947/12274/24 відкрито ухвалою судді від 24.04.2024 року. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

30.05.2024 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те що, що виключення заборгованості з підстав, вказаних у позові ОСОБА_1 не передбачено чинним законодавством, зокрема ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту судом цивільних прав.

05.06.2024 року від представника позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій сторона позивача звернула увагу на те, що позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за водопостачання попереднього власника вказаної квартири. За таких обставин, на позивача не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги водопостачання. Сума, яка підлягає виключенню з особового рахунку, обґрунтована доказами, поданим разом з позовною заявою, а тому просить задовольнити позов в повному обсязі.

У визначений ухвалою суду від 24.04.2024 року процесуальний строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши наявні у матеріалах справи докази дійшов наступного висновку.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 05.05.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач послалася на те, що на особистому рахунку квартири по водопостачанню є заборгованість попередніх власників квартири за період до 05.05.2023 року.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Майже аналогічного змісту положення містяться у п. 1 ч. 1 ст. 7, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зобов`язання, згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

При цьому договір, на підставі якого позивач став власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо в ході судового розгляду буде встановлено, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна, на переконання суду, слід відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо інше прямо не оговорено в договорі (правочині), на підставі якого особа стала власником квартири.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20).

З урахуванням фактичних обставин даної справи, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість попередніх власників квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за період до 05.05.2023 року, є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за водопостачання до 05.05.2023 року.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079 св 21).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у пункті 58 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначила, що задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір) може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21.

Щодо судових витрат.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач від сплати судового збору звільнена на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позовна заява підлягає задоволенню, то з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968.96 грн за подання позовної заяви з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 2 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

Беручи до уваги неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, факт наявної сталої та практики щодо розгляду даної категорії справи, також суд бере до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу., суд вважає заявлену суму компенсації витрат надмірною, тому присуджує її частково у розмірі 3000,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 322, 382, 509, 526, 530, 901 ЦК України, ст.ст. 3, 10-13, 76-81, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (; місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Басейна, 5) про захист прав споживачів задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (; місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Басейна, 5) виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість попередніх власників квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за період до 05.05.2023 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (; місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Басейна, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (; місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Басейна, 5) на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання. Якщо судом було постановлено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя І. А. Літвінова