Провадження № 2-з/761/73/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В., розглянувши матеріали заяви представника відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову ОСОБА_1 - адвоката Шуляк Надії Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину та про розірвання договору - зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною, визначення способів у вихованні та спілкуванні із дитиною,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знадиться вказана цивільна справа.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2025 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину та про розірвання договору - зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною, визначення способів у вихованні та спілкуванні із дитиною..

До суду надійшла заява представника відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову ОСОБА_1 - адвоката Шуляк Надії Олександрівни про забезпечення позову у якій він просив суд: вжити заходів забезпечення позову шляхом встановлення графіку зустрічний ОСОБА_1 із дитиною - ОСОБА_3 на території проживання батька (м. Сіджас, Королівство Іспанія) до моменту вирішення спору по суті та/або шляхом надання можливості особистого безперешкодного спілкування за допомогою будь-яких засобів зв`язку, у тому числі через мережу Інтернет, месенджери тощо, іншими засобами, у будь-який зручний час, за умови дотримання прав та інтересів дитини мінімум одну годину на день.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 в якій відповідач по первісному позову просив суд:

1. Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні, побаченнях та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Визначити ОСОБА_1 наступні способи участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 половину часу проживає з батьком ОСОБА_1 , без участі матері за місцем проживання батька;

- ОСОБА_1 має право бачитись з дитиною не менше 50% часу на місяць половину часу під час канікул дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває справа за № 761/36180/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину та про розірвання договору - зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною, визначення способів у вихованні та спілкуванні із дитиною.

У заяві зазначено, що позивач за зустрічним позовом втратив зв`язок із сином з 27 серпня 2024 року, у зв`язку із тим, що позивачка за первісним позовом разом із сином повернулась в Україну, а він залишився жити в Іспанії. Наразі ОСОБА_1 не знає де знаходиться його син. Останній раз спілкувався з сином наприкінці серпня, мати дитини ОСОБА_2 не дає змоги батькові комуні кувати з дитиною ОСОБА_3 та перешкоджає у спілкуванні, не повідомляє де навчається та чим займається ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_1 не може реалізувати свої батьківські права, спілкуватись з сином. На час звернення із заявою до суду, позивач за зустрічним позовом абсолютно не має доступу до синів.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду з причин повного (остаточного) розриву психологічних та емоційних зв`язків між батьком та сином, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнення аліментів та участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вбачається, що між сторонами виник реальний спір щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 Сімейного Кодексу України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який наразі проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дітей, участі батьків у вихованні дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту неповнолітніх хлопчиків з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб, зокрема матері, обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей із батьком.

Із метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітніми дітьми , погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи, який може бути тривалим, та вирішення питання про визначення місця проживання дітей, застосування заходів забезпечення позову в спірних правовідносинах є виправданим.

Про необхідність та важливість контакту дітей з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Суд приймає до уваги, що предметом зустрічного позову є усунення перешкод у спілкуванні із дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_1 , визначення способів у вихованні та спілкуванні батька із дитиною, тому вид його забезпечення шляхом встановлення графіку зустрічний ОСОБА_1 із дитиною - ОСОБА_3 на території проживання батька (м. Сіджас, Королівство Іспанія) до моменту вирішення спору по суті та/або шляхом надання можливості особистого безперешкодного спілкування за допомогою будь-яких засобів зв`язку, у тому числі через мережу Інтернет, месенджери тощо, іншими засобами, у будь-який зручний час, за умови дотримання прав та інтересів дитини мінімум одну годину на день, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.

Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову у задоволення заяви в частині забезпечення позову шляхом встановлення графіку зустрічний ОСОБА_1 із дитиною - ОСОБА_3 на території проживання батька (м. Сіджас, Королівство Іспанія) до моменту вирішення спору по суті, оскільки зазначений вид забезпечення позову у примусовому порядку виконати неможливо, враховуючи на необхідності перетину кордону та виїзд за межі України, а також враховуючи, що малолітньому сину сторін лише 8 повних років, що унеможливлює самостійний перетин ним державного кордону.

При цьому, враховуючи специфіку сімейних відносин, тривалий розгляд даної категорії справ судом, а також напружені відносини, які склались між сторонами, що може негативно вплинути на психологічне здоров`я дитини, а також те, що дитина є малолітньою, перебуває в даний час із матір`ю, в м. Києві, а батько (позивач за зустрічним позовом) проживає в Іспанії, а тому можливість спілкування батька з дітьми через системи телекомунікації є виправданим, тому суд,- приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити безперешкодне спілкування батька з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Telegram, WhatsApp) у режимах аудіо- та/або відеозв`язку конференції щодня тривалістю до однієї години, з урахуванням режиму та можливостей дітей для підтримання емоційного контакту.

Застосування судом відповідного заходу забезпечення позову не порушить прав матері та дитини, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру і не є вирішенням позову по суті спору.

Такий вид забезпечення позову є співмірним заходом забезпечення заявленого позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову у визначений судом спосіб не вирішить спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту дитини з батьком.

Ураховуючи положення ст. 154 ЦПК України суд не встановив підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача по зустрічному позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, суд доходить висновку про часткове задоволення заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150, 154, 157, 353, 354 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Заяву представника відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову ОСОБА_1 - адвоката Шуляк Надії Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину та про розірвання договору - зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки і піклування про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною, визначення способів у вихованні та спілкуванні із дитиною, - задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити безперешкодне спілкування батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за допомогою телефону та/або програм інтернет-телефонії (Viber, Telegram, WhatsApp) у режимах аудіо-та /або відеозв`язку конференції щодня тривалістю до однієї години, з урахуванням режиму та можливостей дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні іншої частини заяви, - відмовити.

Реквізити стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Реквізити боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: