Провадження № 2/742/29/25
Єдиний унікальний № 742/93/24
РІШЕННЯ
07 квітня 2025 року м.Прилуки Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого - судді Циганка М.О., за участю секретаря судового засідання Сороки Ю.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, а також, понесених судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення N?20, 21, АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення АДРЕСА_2 . Вказані нежитлові приміщення знаходяться на перших поверхах багатоквартирних житлових будинків, у яких надаються послуги з постачання теплової енергії. При цьому, самі приміщення відключені від мереж централізованого опалення та мають індивідуальне опалення.
Згідно пункту 12 розділу IV Методики 315 «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об?ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Отже, відповідачу нараховується плата за частку обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення.
Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій не погоджується з доводами відповідача. Будинок, в якому знаходяться нежитлові приміщення, власником яких є відповідач, віднесено до переліку об`єктів щодо яких позивач надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно, просив згідно письмової заяви проводити розгляд справи у їх відсутність.
Відповідач у судове засідання не з`явився, проте згідно поданого відзиву заявлені вимоги не визнавав, просив відмовити у позові, посилаючись на доводи у поданому відзиві.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у справі докази та вивчивши всі матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав.
03 серпня 2010 року між КП «Прилукитепловодопостачання» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 263 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с.35-36).
Згідно з Додатком № до договору №263 від 03.08.2010 укладеного між КП «Прилукитепловодопостачання» та ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем зазначені наступні приміщення: стоматкабінет за адресою: АДРЕСА_3 , стоматкабінет за адресою: АДРЕСА_4 , космет.салон за адресою: АДРЕСА_5 , який засвідчено підписом споживача (а.с.40).
ОСОБА_1 на праві приватної власності належать квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також свідоцтвами про право власності на нерухоме майно.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, в тому числі, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно із ст.162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст.526-527 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. п.6. ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та п. 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року - споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонуваннявнутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» також визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку; ч. 1 ст. 5 спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, зокрема: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; 4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; 7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; 8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; 9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. А відповідно до п. 2 ст. 12 цього Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку.
Таким чином система опалення, як інженерна система будинку, яка призначена для задоволення потреб усіх співвласників (мешканців будинку), належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам, які зобов`язані забезпечувати належне її утримання, що також включає і витрати на оплату комунальних послуг щодо цього спільного майна.
Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії визначено ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Зокрема, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 10 обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування (далі - МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, а саме: Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315 (далі - Методика №315).
Відповідно до розділу II Методики №315 загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загально-будинкових потреб на опалення будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Згідно з п. 2 розділу І Методики №315 загально-будинкові потреби опалення - це витрати на опалення МЗК та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньо-будинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загально-будинкові потреби опалення передбачено розділом IV Методики №315.
Відповідно до п. 8 розділу IV Методики №315 у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньо-будинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загально-будинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку:
для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Пункт 12 розділу IV Методики №315 передбачає, що обсяг теплової енергії, витрачений на загально-будинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Водночас, у п. 11 розділу IV Методики №315 визначено: якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком.
Методика №315 не передбачає обов`язкового встановлення спеціальних нагрівальних приладів у МЗК. Більше того, ні Методикою №315, ні Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності у них окремих опалювальних приладів.
Враховуючи наведене, кожен власник - споживач зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, та своєчасно і в повному обсязі оплачувати надану йому послугу з постачання теплової енергії.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2684,00 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду.
На підставі наведеного та ст.526, 527, 611, 612, ЦК України, ст.162 Житлового кодексу України, ст.1, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , керуючись ст.2, 12, 13, 81,141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Позовні вимоги комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Максим ЦИГАНКО