08.04.2025
Справа №642/1823/25
Провадження № 2/642/945/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Пашнєв В.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного із подружжя, -

в с т а н о в и в:

03.04.2025 до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся позивач з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного із подружжя.

Зазначена заява не може бути прийнята до розгляду Ленінським районним судом м. Харкова та підлягає направленню за підсудністю з таких підстав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», роз`яснив, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Як передбачено ч.1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Частиною 1 статті 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання особи підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з ч. 10 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Аналізуючи зазначені норми права, вважаю, що єдиною офіційною адресою місця проживання особи є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання та відомості про таке місце проживання мають бути відображені в паспорті або іншому документі, що засвідчує право на постійне проживання в Україні.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем зазначена адреса реєстрації відповідача як: АДРЕСА_1 .

Судом було здійснено запит до електронного реєстру територіальної громади міста Харкова за параметрами запиту прізвища, ім`я, по батькові, дата та місце народження заявника та отримано відповідь, що у реєстрі територіальної громади міста Харкова відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з відповіді Єдиного державного демографічного реєстру № 1274412 від 08.04.2025 адреса реєстрації ОСОБА_2 зазначено як: АДРЕСА_1 , дата реєстрації 10.02.2015.

Вказане зареєстроване місце проживання підтверджується також матеріалами справи.

Предметом позову є визнання права власності на рухоме майно, тобто положення ст. 30 ЦПК України не застосовуються, також відсутні підстави для застосування правил альтернативної підсудності.

При цьому суддя враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21, згідно якої в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Отже, враховуючи, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є місто Бахмут в Донецькій області, та виходячи із правил підсудності, встановлених ст.27 ЦПК України, вказана позовна заява підсудна Артемівському міськрайонному суду Донецької області.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (в редакції Закону № 2217-ІХ від 21.04.2022) передбачено, що у разі неможливості здійснення правосуддя судами, розташованими на тимчасово окупованих територіях, територіальна підсудність судових справ, що розглядаються у таких судах, визначається в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судців».

Розпорядженням Верховного Суду від 21 жовтня 2022 року за №61 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Артемівського міськрайонного суду Донецької області на Дружківський міський суд Донецької області.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, рішенням Вищої ради правосуддя від 19.12.2024 р. №3707/0/15-24 змінено територіальну підсудність судових справ Артемівського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Частина 1 ст.378 ЦПК України передбачає, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції є порушенням процесуального закону та є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

У зв`язку з тим, що місце реєстрації відповідача відноситься до території м. Бахмут Донецької області, підсудність суду, уповноваженого розглядати справи змінена, то суддя прийшов висновку про направлення матеріалів справи до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю), так як дана справа не підсудна Ленінському районному суду м. Харкова.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 32, 260, 315,316,353 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю одного із подружжя направити за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (50029, Україна, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вулиця Захисників Азовсталі, будинок, 3).

Копію ухвали направити позивачу.

Роз`яснити, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів до Харківського апеляційного суду з дня отримання її копії.

Суддя В.Г. Пашнєв