ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/700/24 Номер провадження 22-ц/814/1741/25Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіна О.І., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника Городніщевої Єлизавети Олегівни, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтранс Капітал" на заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 січня 2025 року по справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтранс Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2024 року до Гребінківського районного суду Полтавської області звернувся представник Городніщєва Є.О., яка діє в інтересах ТзОВ "Фінансова компанія "Фінтранс Капітал" з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.11.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6101862 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору, ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 20000 грн., строком на 360 днів, за стандартною процентною ставкою 1,99% в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

12.12.2022 відповідач здійснила платіж на рахунок кредитора в розмірі 7164.00 грн. з яких 6925.20 грн. оплата процентів, 238.80 грн. оплата тіла кредиту.

У подальшому, враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та Позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідного повідомлення.

Зазначає, що Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 19761,2 грн - тіло кредиту та 34841,77 грн - нараховані проценти, нараховані Позивачем проценти за 45 календарних днів - 17696,25, всього - 72299,22 грн.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 72299,22 (Сімдесят дві тисячі двісті дев`яносто дев`ять гривень 22 копійки ), з яких сума кредиту 19761,2 (Дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят одна гривня 20 копійок), сума процентів за користування кредитом 52538,02 (П`ятдесят дві тисячі п`ятсот тридцять вісім гривень 02 копійки) та понесені судові витрати по справі.

Заочним рішення Гребінківського районного суду від 13 січня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 6101862 від 14.11.2022 року у розмірі 54602 грн 97 коп., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 19761,20 грн та заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі - 34841,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судовий збір у сумі 1828 грн 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

З вказаним рішенням суду в частині вимог, в задоволенні яких було відмовлено, не погодився представник Городніщєва Є.О., яка діє в інтересах ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та подала апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати Гребінківського районного суду Полтавської області від 13 січня 2025 року в цій частині та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме стягнути суму заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» суму заборгованості в розмірі 72299.22 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2422.40 та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Крім того прохають стягнути з ОСОБА_1 судові витрати 3633,60 грн та витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції у сумі 4000 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що не згодний з рішенням суду першої інстанції, оскільки не відповідає вимогам закону, є необґрунтованим (неповно встановлено обставини справи, що мають значення для справи), неправильно дослідженні докази та надано оцінку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що відповідно до умов Договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023 року та інформації, зазначеної в картці обліку договору (розрахунку заборгованості) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло прав кредитора за вимогами до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №6101862 від 14.11.2022 року та право проводити нарахування процентів за користування кредитом в межах строку кредитування,

Зокрема вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов до такого висновку, оскільки Гребінківський районний суд Полтавської області залишено без належної уваги обставини, що мають значення для справи та не доведеності обставин, які суд вважав встановленими, що призвело до порушення норм матеріального права та процесуального права.

Акцентує увагу, що відповідач не здійснював оплати спрямовані на виконання договору та свої зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, чим порушив умови договору.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 14.11.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6101862 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М584715». Згідно умов кредитного договору, ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 20000 грн., строком на 360 днів, за процентною ставкою 1,99 % в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № НОМЕР_1 (а.с. 28-33).

З інформації, наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду від 15.11.2024 року вбачається, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 14.11.2022 року здійснено переказ коштів на суму 20000 грн.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Авентус Україна» за Договором про надання споживчого кредиту № 6101862 від 14.11.2022 року щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.

25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідного повідомлення (а.с. 57-66, 77).

Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників Додаток № 1 до Договору Факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 54602,97 грн. (а.с.25).

Станом на 01.07.2024 р. у відповідача утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у розмірі 72299,22 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 19761,20 грн, заборгованості за нарахованими процентами 34841,77 грн. та заборгованості за нарахованими позивачем відсотками за 45 календарних днів в розмірі - 17696,25 грн.

Відмовляючи у стягненні з відповідача процентів нарахованими позивачем за користування кредитом за період з 25.09. - по 08.11.2023 року в розмірі - 17696,25 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів такого розрахунку та підстав для проведення нарахування.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зазначене вище дає підстави дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.11.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6101862 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М584715». Згідно умов кредитного договору, ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 20000 грн., строком на 360 днів, за процентною ставкою 1,99 % в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № НОМЕР_1 (а.с. 28-33).

З інформації, наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання ухвали суду від 15.11.2024 року вбачається, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 14.11.2022 року здійснено переказ коштів на суму 20000 грн.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Авентус Україна» за Договором про надання споживчого кредиту № 6101862 від 14.11.2022 року щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала.

25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідного повідомлення (а.с. 57-66, 77).

Згідно п.1.1. Договору Факторингу, за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2. Договору Факторингу, перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами, скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора право вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до Витягу з Реєстру Боржників Додаток № 1 до Договору Факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 54602,97 грн. (а.с.25).

Станом на 01.07.2024 р. у відповідача утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у розмірі 72299,22 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 19761,20 грн, заборгованості за нарахованими процентами 34841,77 грн. та заборгованості за нарахованими позивачем відсотками за 45 календарних днів в розмірі - 17696,25 грн.

Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості), який приєднаний до матеріалів справи позивачем, відсотки нараховувались ОСОБА_1 в період з 14.11.2022 року по 12.03.2023 року включно, та складають загальну суму в розмірі 34841,77 грн. Будь-яких інших нарахувань по відсотках з даного розрахунку не вбачається. Крім того, відповідачем ОСОБА_1 здійснено платіж на рахунок кредитора: 6925.20 грн. - оплата процентів, 238.80 грн. - оплата тіла кредиту (а.с. 48-56).

Разом із тим, колегія суддів, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи, погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки відповідач не здійснював оплати спрямовані на виконання договору та своїх зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведений розрахунок за відсотками в сумі 17696,25 грн не надано, що позбавляє суд можливості перевірити правильність.

Апеляційна скарга містить вимогу про скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, проте не містить доводів незгоди скаржника в частині задоволених вимог судом першої інстанції, тому в цій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їх задоволення.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу та судового збору слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» в суді першої інстанції надавалася адвокатом Городніщевою Є.О. на підставі договору про надання правової допомоги №28/03-2024 від 28 березня 2024 року.

Згідно п.4.3 договору за надання правової допомоги, відповідно до договору, клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару.

На підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді першої інстанції надано звіт про надання правової допомоги від 21.06.2024 року згідно договору №28/03-2024 від 28.03.2024, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 10 000 грн., з яких - збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складання позовної заяви, подання до суду позовної заяви 10 год. /10 000 грн.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/3145 від 18.05.2023 року.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заявлено клопотання про стягнення з відповідача 4000 грн витрат на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесених витрат ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» договір про надання правової допомоги №10/12-2024, акт №16 прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, в якому зазначено перелік робіт на суму 4000 грн.

За змістом наданих документів вбачається, що правнича допомога надана на загальну суму 4 000 грн, за збір та аналіз доказів і документів для подання до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.01.2025 року по справі № 528/700/24, 2 години - 1 000 грн, складення апеляційної скарги, 5 годин - 2 500 грн, направлення відповідачу та подання до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги, 1 год - 500 грн.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи апеляційний суд дійшов до висновку, що заявлені ТОВ «Фінтраст Капітал» витрати у розмірі 10000,00 грн. за складання в суді першої інстанції позовної заяви та 4000 грн. за складання апеляційної скарги відповідають критерію розумності, не зовсім є співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

З огляду на зазначене у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінтраст Капітал» витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню тому понесені позивачем витрати на сплату судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 3633,60 грн, підлягають стягненню з відповідача..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Капітал" - задовольнити.

Заочне рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 січня 2025 - скасувати, в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість по процентах за 45 календарних днів за кредитним договором №6101862 від 14.11.2022 року в розмірі 17696,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 3633 грн 60 коп судового збору та 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 09 квітня 2025 року

Головуючий суддя : ____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна