Справа № 459/2031/24 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я.
Провадження № 22-ц/811/3164/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Левицького Ігоря Семеновича на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 22.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №319, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4200 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно із умовами цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9 Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік.

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до позичальників, у тому числі за договором №319.

10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору №10-01/2023, в тому числі і за договором №319.

Загальний розмір заборгованості за договором №319 від 22.04.2021, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 75353,88 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 4200 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 71153,88 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просили суд стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 42917 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 4200 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 38717 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3028 грн та витрат на правову допомогу в сумі 13000 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2024 року п озов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за Договором № 319 від 22 квітня 2021р. у розмірі 42917,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судовий збір у розмірі 3028 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Левицький Ігор Семенович звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення.

Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Покликається на те, що суд обмежив позивача у праві на доступ до правосуддя, оскільки заява чи клопотання про розгляд справи 23 жовтня 2024р. без участі позивача суду не надавалась. На дане судове засідання позивач мав намір прибути і надати суду нові докази, заяви та клопотання, однак 23 вересня 2024 р. суд ухвалив рішення по справі.

05 листопада 2024 року представник позивача направила на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якій просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, яка не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, встановивши, що у цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 22.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №319 «Стандартний».

За умовами вказаного договору ТОВ «Служба миттєвого реагування» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит на суму 4200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатків та правил.

Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надано на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком цього договору та є невід`ємною його частиною.

Згідно із п. 1.3 договору орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.

Відповідно до п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування (далі процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована.

Відповідно до пунктів 1.4.1 і 1.4.2 договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Згідно з п. 1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік.

Умовами вказаного договору погоджено сторонами використання клієнтом електронного підпису (п.1.5-1.6 договору).

В анкеті заяві на отримання кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору та невід`ємною його частиною, відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті www.bistrozaim.ua, виявив бажання отримати кредит на особисті потереби у розмірі 4200 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту у заяві теж визначено 16 днів з моменту отримання кредиту.

Також, у анкеті - заяві зазначено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Договір укладено строком на 365 днів з правом повернення достроково та позичальник зобов`язався повернути кредит у розмірі 4200 грн та сплатити проценти у розмірі 1344 грн.

Умови сплати розміру процентів за весь час фактичного користування кредитом у анкеті-заяві визначено аналогічно п.1.4 договору про надання фінансових послуг № 319 від 22.04.2021.

ОСОБА_2 здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору та не заперечує факт отримання коштів за вказаним договором.

Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, який склав 4200 грн, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей Фор Пей».

Відповідач зобов`язання за договором про надання фінансових послуг не виконав, заборгованість у строк, обумовлений договором не погасив, проценти за користування кредитними коштами не сплатив.

Згідно із наданим ТОВ «Коллект Центр» розрахунком, станом на 10.07.2024 року, ОСОБА_2 має заборгованість у загальному розмірі 75353,88 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 4200 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 71153,88 грн.

Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансових послуг № 319 (далі Договір) в електронній формі, який останнім підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Q5». Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника ОСОБА_1 , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачу паспорта, адресу проживання, електронну адресу, номер карткового рахунку та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.

Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконав, відповідач отримав кредитні гроші в сумі 4200 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходив з доведеності розміру заборгованості за основною сумою боргу за договором № 319 від 22 квітня 2021 року у розмірі 4 200 грн.

Укладеним 22.04.2021 року договором про надання фінансових послуг визначений орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання коштів.

В орієнтовний строк повернення кредиту (16 днів) ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним кредитним договором повністю не виконав, однак 07.05.2021 здійснив оплату відсотків в сумі 1344грн.

Подальший розрахунок заборгованості відсотків здійснений відповідно до пп.б, в, г п. 1.4 умов договору від 22.04.2021 року.

Таким чином, за період з 08.05.2021 по 21.05.2021 (п.1.4 (б) умов договору), розмір процентів становив 2140,32 грн - 152,88 грн в день х 14 днів;

за період з 22.05.2021 по 05.06.2021 розмір процентів становив 3162,60 грн 210,84 грн в день х 15 днів;

за період з 06.06.2021 по 30.11.2021 (по дату відступлення права вимоги), розмір процентів, відповідно до п.1.4 (г) умов договору, склав 57018,78грн - 322,14 грн в день х 177 днів.

Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості за договором №319 від 22.04.2021 станом на 30.11.2021 (на час відступлення права вимоги) 30.11.2021 з ОСОБА_1 було списано нарахування за відсотками у розмірі 37233,84 грн, та загальна сума заборгованості складала 29610 грн, з яких: 4200 грн тіло кредиту, 25410 грн нараховані відсотки.

Подальший розрахунок заборгованості, здійснений ТОВ «Вердикт капітал» на час відступлення права вимоги позивачу (10.01.2023) здійснено за період з 01.12.2021 по 21.04.2021 (тобто у межах дії строку кредитного договору (1 рік)) за відсотковою ставкою, визначеною у п. 1.4 (г) договору, що складає 45743,88грн.

Отже, загальний розмір процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів за весь час граничного строку фактичного користування кредитом, складають у розмірі 71153,88 грн, що відповідає п.1.4,1.4.1,1.4.2 умов договору, які були погоджені сторонами та не суперечить заявіанкеті для отримання кредиту.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що станом на 10.07.2024 відповідач має перед позивачем заборгованість на загальну суму 75353,88 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 4200 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 71153,88 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 42917 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 4200 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 38717 грн,

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, наданий позивачем, а саме порядок нарахування відсотків, суд встановив, що відсотки нараховувалися відповідно до умов договору № 319, погодженими з відповідачем, а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача ОСОБА_2

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором про надання фінансових послуг №319 від 22.04.2021 року, що укладено між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржником за яким є: ОСОБА_2 .

Відповідно до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», у т.ч. за договором про надання фінансових послуг №319 від 22.04.2021, що укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржником за яким є: ОСОБА_2 .

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанція про доведеність заявлених позивачем позовних вимог, тоді, як стороною відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дослідив надані стороною позивача докази, враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу з 4000 грн, з розміром якого повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що суд обмежив позивача у праві на доступ до правосуддя, враховуючи таке.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 01.08.2024 року було відкрито провадження у даній справі та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

19 серпня 2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

03 вересня 2024 року представником позивача подано письмові пояснення.

Надалі, сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Представник відповідача подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив у позові відмовити повністю При цьому, з 03.09.2024 року Відповідач не подавав нових заперечень, не звертався з клопотаннями про продовження строку на подачу таких заперечень, а, натомість, підтримав позицію, викладену ним у відзиві та не заперечив проти розгляду справи за його відсутності.

Отже, Відповідач не скористався своїм правом на подачу додаткових заперечень, на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статями 76-78,81,89,ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу залишаються за відповідачем оскільки позов Товариства задоволено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Левицького Ігоря Семеновича - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07.04.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.