Справа № 639/3987/24
Провадження № 2/639/179/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Андросова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 639/3987/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до Харківської міської ради, відповідно до якого просила суд: встановити факт спільного проживання однією сім*єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, з 2017 року по день смерті останнього за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що 22 квітня 2009 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 .

Не зважаючи на те, що шлюб укладено було тільки 2009 року, позивач та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина з 1999 року.

Ще до початку спільного проживання заявника та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 мала доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 , в свою чергу мав сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 1999 року, ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2 були власниками квартири АДРЕСА_2 , у рівних частках.

Саме в цій квартирі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розпочали спільне проживання як сім`я, разом зі своїми, на той час малолітніми дітьми- ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3

Після смерті чоловіка, заявник ОСОБА_1 прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 .

Враховуючи на те, що позивач ОСОБА_1 завжди проживала в квартирі АДРЕСА_2 однією сім`єю разом зі своєю донькою, чоловіком та його сином ОСОБА_2 , то після смерті чоловіка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , продовжили проживати за вказаною адресою, як одна родина, котра була пов`язана спільним побутом, взаємною повагою та допомогою.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина. Однак, зважаючи на відсутність родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позивач позбавлена можливості оформити спадкові права.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

17 липня 2024 року позивачем ОСОБА_1 подана заява про усунення недоліків.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Призначено підготовче судове засідання.

Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Трубнікова С.О. спадкову справу № 71438250, відкритої після померлого ОСОБА_2 .

18 жовтня 2024 року від представника відповідача Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вони просили суд відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 за недоведеністю.

22 жовтня 2014 року надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/3987/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Андросов А.О., який діє на підставі ордеру, заявлений позов підтримали та дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні справи суд виходить з положень п. 2 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», яким передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 1999 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . ( а.с. 21)

ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_3 . ( а.с. 20)

22 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 . ( а.с. 18)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . ( а.с. 22)

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2019 ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 успадкувала частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с. 28)

Позивач пояснила суду, що після смерті її чоловіка ОСОБА_3 в спірній квартирі залишилися проживати вона, її донька від першого шлюбу та син її чоловіка ОСОБА_5 . Влітку 2023 року ОСОБА_5 раптово помер. Після його смерті відкрилася спадщина. Оскільки після смерті ОСОБА_6 інші спадкоємці не залишилися, а родинний зв`язок між ним та позивачем відсутній, ОСОБА_1 і просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю її разом зі спадкодавцем, починаючи з 2017 року і по день його смерті.

Частина перша пункту 23 постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику справах про спадкування» вказує на те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з

якого вона оголошується померлою.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України)

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як зазначено у ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом отримують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом отримує право на спадкування при відсутності спадкоємців попередньої черги, усуненні їх від права на спадкування, неприйнятті ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2024 №39/02-31 приватним нотаріусом ХМНО Трубніковим С.О. відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину у справі спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем. ( а.с.34-35)

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Отже, у ОСОБА_1 виникло право на звернення до суду з позовом.

Позивач ОСОБА_1 повідомила суду, що зі спадкодавцем ОСОБА_2 вона проживала однією сім`єю починаючи з 2017 року і по день його смерті. Вона повідомила суду, що вони проживали разом в квартирі по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. Позивач має реєстрацію за вказаною адресою, спадкодавець на час відкриття спадщини взагалі ніде зареєстрованим не був. Факт їх сумісного проживання підтверджується письмовими доказами, світлинами та показами свідків. Позивач після смерті пасинка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , однак їй було відмовлено в оформленні спадкових прав.

Відповідно до положень ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України вважається день смерті спадкодавця.

Вирішуючи справу, суд приймає до уваги положення п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа проживали разом однією сім`єю.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В даному випадку предметом доказування є обставини, які-б свідчили про те, що ОСОБА_1 проживала разом з своїм пасинком ОСОБА_2 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадини, тобто до смерті власника житла.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 31.03.2010 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с. 15)

Приватним нотаріусом ХМНО Трубніковим С.О. при веденні спадкової справи, яка була заведена після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було встановлено, що останній не був зареєстрований за жодною адресою. ( а.с. 34-35)

На підтвердження факту проживання однією сім`єю спадкоємця ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2 , позивачем в якості доказів були надані світлини з зображенням ОСОБА_1 разом зі ОСОБА_2 в період 1999, 2001, 2003 років. ( а.с. 29-33)

Суд вважає, що дані докази не можуть підтверджувати факт проживання однією сім`єю позивачки разом зі спадкодавцем не менш п`яти років до часу відкриття спадщини, оскільки дані світлини зроблені більш, ніж за двадцять років до дня смерті ОСОБА_7 , коли останній ще був дитиною та дійсно в той час міг проживати разом із позивачкою та своїм батьком ОСОБА_3 , які на той час були подружжям.

Крім того, на підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 були надані квитанції по оплаті комунальних послуг за період з 2016 року по 2023 рік, де платником зазначені ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , а також акті первинного опломбування за 2017 рік. ( а.с. 37-66)

Суд також критично відноситься до вищезазначених доказів, оскільки інформація, яка зазначена в даних документах не підтверджує факт сумісного проживання ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2 , а підтверджує тільки факт оплати комунальних послуг власниками житла та особою, яка в ньому проживає.

Щодо Акту про встановлення факту проживання від 26 травня 2024 року складеного трьома сусідами, суд вважає даний доказ неналежним, оскільки інформація, яка зазначена в ньому не відповідає дійсності. А саме у вищевказаному акті зазначено, що ОСОБА_2 був співвласником квартири АДРЕСА_3 та постійно проживав в ній до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 . ( а.с. 36)

Однак, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. ( а.с. 101)

Крім того, суд зазначає, що вказаний акт не може бути належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, який містить інформацію щодо предмета доказування, оскільки акт про проживання особи у жилому приміщенні складається і підписується уповноваженим представником житлово-комунального підприємства, управляючої компанії, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а висновки в ньому робляться після з`ясування всіх обставин щодо проживання особи.

Акт, наданий позивачем до суду на підтвердження наявності обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, складений трьома сусідами, а не уповноваженим представником житлово-комунального підприємства.

Також суд зазначає, що Акт від 26 травня 2024 року, який підписаний трьома особами складений з порушенням ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».

На підтвердження заявлених ОСОБА_1 позовних вимог за її клопотанням в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, опитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 з 2002 року, оскільки вони разом працювали та недалеко один від іншого проживали. Їй відомо про те, що ОСОБА_10 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_11 , його сином ОСОБА_6 та своєю донькою ОСОБА_12 . Коли ОСОБА_11 помер, то ОСОБА_13 залишився проживати в квартирі разом з ОСОБА_10 , яка дбала про нього. Свідок приходила на свята до квартири ОСОБА_10 і там бачила ОСОБА_6 . Також вона неодноразово бачила ОСОБА_6 біля магазинів, які розташовані поруч з домом.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що вони є сусідами позивачки Їм відомо про те, що в квартирі АДРЕСА_2 проживали ОСОБА_16 , його син ОСОБА_13 , дружина ОСОБА_17 та її донька ОСОБА_12 . Після смерті ОСОБА_11 в квартирі залишилися проживати ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Оскільки ОСОБА_13 був інвалідом, то ОСОБА_10 дбала про нього, допомагала. В квартирі у ОСОБА_6 була своя кімната, в якій він постійно проживав. Також свідки пояснили, що ОСОБА_13 ніде не працював, інколи пиячив.

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що вона є донькою ОСОБА_1 . В квартирі АДРЕСА_2 вона проживала разом з матір`ю з 1999 року. Також там проживав чоловік її матері ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 отримав травму, став інвалідом 2 групи, офіційно ніде не працював, пиячив.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер вітчим ОСОБА_3 .

Вона разом з матір`ю та ОСОБА_18 залишилися проживати у вищевказаній квартирі.

У 2022 році, після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, вона разом зі своїм чоловіком та маленькою дитиною виїхала на проживання до Краснокутського району Харківської області. Мама разом з ОСОБА_6 залишилися проживати в Харкові. При цьому мама інколи приїжджала в гості до неї у Краснокутський район. Про смерть ОСОБА_6 вони дізналися випадково у серпні 2023 року. Його похованням вони не займалися, оскільки офіційно ОСОБА_13 не доводиться їм родичом.

Оцінюючи покази свідків щодо обставин спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, суд не може визнати їх як достатньо переконливі, зважаючи на те, що всі допитані особи являється або родичами позивача, або її друзями, а відтак своїми показами можуть сприяти доведеності заявленого позивачем факту.

Будь-яких інших, більш об`єктивних та неупереджених доказів на доведення факту її проживання разом з пасинком ОСОБА_2 більше п`яти років однією сім`єю до моменту відкриття спадщини, позивачем суду не надано, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 в даній частині.

Крім того, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, підстави для визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги всі обставини, які викладені у рішенні вище та сукупність доказів наданих позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1258, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Харківська міська рада, , розташоване за адресою: м. Харків, м-н Конституції, 7.

Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2025 року.

Суддя В. В. Труханович