КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2519/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.,

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі : позивача ОСОБА_1 та її адвоката Бабенка Ю. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ващенко Марини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , та адвоката Бабенка Юрія Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Притули Н. Г.

від 19 липня 2024 року

у цивільній справі № 761/18569/23 Шевченківського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації

про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2023 року позивач звернулась в суд з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народились діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Діти з дня народження проживають з матір`ю, відповідач не надає матеріальну допомогу на їх утримання. Як зазначала позивач, що визначення місця проживання дітей з матір`ю буде відповідати їх інтересам, а тому для захисту прав дітей, вона звернулась до суду з вимогами про визначення місця проживання дітей.

Позовні вимоги в частині додаткових витрат на розвиток дітей позивач обґрунтовувала тим, що діти два роки відвідували заняття в школі ментальної арифметики, за які позивач сплатила 57 120 грн (2380х24), такі заняття розвивають здібності дітей та схильність до математики, вони мають значні успіхи у цьому, що підтверджується грамотами та дипломами; за заняття з айкідо позивач сплатила загальну суму 22 600 грн та за атестацію один раз на чотири місяці по 800 грн., що становить 4 800 грн (6х800). Таким чином на заняття з айкідо було витрачено 27 400 грн. (22600+4800). Діти мають значні успіхи в спорті, що підтверджується подяками, грамотами, дипломами, діти мають явні досягнення, вони розвивають їх спортивні здібності.

Також, за заняття з англійської мови сплачено 10 400 грн за семестр, за період дії договору з 26.01.2022 по 28.05.2022 позивач сплатила 24 800,00 грн.

Позивач зазначала, що половину з понесених додаткових витрат, що становить 54 660 грн (57 120+27 400+24 800/2) має сплатити відповідач.

Також, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування дітей, а саме: придбані медикаменти на суму 11 559 грн; лікування у стоматолога - ОСОБА_4 на суму 15 400 грн за період з 01.03.2019 по 09.09.2019 та 3 955 грн та ОСОБА_3 - 6 700 грн, лікування ОСОБА_4 у дерматолога - 830 грн, зберігання компонентів крові у кріобанку - 2017-2020 роки - 600 доларів США, що становило еквівалент 14 213 грн; 2019-2022 роки - 900 доларів США, що становило 24 391 грн та 03.04.2023 сплатила 1050 доларів США, що становило 38 430 грн, а всього сплачено 77 034 грн, рекомендоване оздоровлення на морському узбережжі: з 07.07.2018 по 21.07.2018 - 69 000 грн, з 16.06.2018 по 28.08.2018 - 55 698 грн, з 17.08.2019 по 31.08.2019 - 107 090 грн, з 16.08.2020 по 27.08.2020 - 86 000 грн, з 20.07.2021 по 03.08.2021 - 133 350 грн.

Позивач зазначала, що половину з понесених додаткових витрат, що становить 318 753 грн (11 559+15 400+6 700+3 955+830+77 034+451 138) : 2 має сплатити відповідач.

Також позивач зазначала, що вона і далі буде нести витрати на забезпечення потреб дітей у зв`язку з розвитком їх здібностей, щонайменше в розмірі 2 100 грн на місяць (1050х2), вкладає кошти у розвиток їх у спорті, в якому вони мають значні успіхи, раз на 4 місяці сплачує атестацію; заняття з математики коштують 2 381 грн, для додаткових занять потрібно регулярно купувати спорядження та додаткові матеріали. У зв`язку з цим позивач вважає, що з відповідача має бути стягнуто додаткові витрати в розмірі 5 000 грн на кожну дитину.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 15 000 грн на кожного, починаючи з 14.06.2022 і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на лікування та розвиток дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 5 000 грн на кожного, починаючи з 14.06.2022; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на лікування та розвиток дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 318 753 грн за період з 2017 по 2022 рік.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року позов задоволено частково.

Визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 10 000 грн, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 29.05.2023 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 10 000 грн, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 29.05.2023 до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

В позові ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Бабенко Ю. С., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 10 000 грн, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 29.05.2023 до досягнення дитиною повноліття та відмови у стягненні додаткових витрат на лікування і розвиток ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 15 000 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14.06.2022 і до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати на лікування та розвиток неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5 000 грн на кожну дитину, починаючи з 14.06.2022 і до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на лікування та розвиток дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 318 753 грн за період з 2017 по 2022 рік.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Адвокат вважав, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи в оскаржуваній частині. Зазначав, що сума аліментів у розмірі 30 000 грн на утримання двох дітей (по 15 000 грн на кожну дитину) не є занадто великою, враховуючи необхідність утримання близнят, які потребують гідного забезпечення продуктами харчування, одягом, іграшками, книгами та навчальним приладдям, якісним проведенням дозвілля та відпочинку, освітою, тощо. Незрозуміло, чому суд, проігнорувавши принцип як найкращого забезпечення інтересів дітей, необґрунтовано зменшив розмір аліментів, необхідних для їх всебічного та гармонійного розвитку, забезпечення їх потреб у повному обсязі.

Також адвокат вказував, що регулярні зайняття спортом та математикою, до чого у дітей є здібності, і вони мають досягнення у цих сферах, є особливими обставинами, що потребують додаткових витрат, а тому відмова суду у їх стягненні є безпідставною. Вважає також, що позивачкою надано достатньо медичних довідок щодо діагнозів дітей, а також рахунків на оплату медичних послуг, довідку лікаря, яка прямо свідчить про те, що дітям рекомендовано санаторно-курортне лікування, проте суд першої інстанції просто проігнорував вказані докази, що свідчить про неповне з`ясування важливих для вирішення справи обставин.

В апеляційній скарзі адвокат Ващенко М. О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказувала, що будь яких належних доказів з приводу направлення відповідачу повідомлення про розгляд справи матеріали справи не містять, в матеріалах справи відсутні докази про те, яким чином було здійснено повідомлення відповідача в Італійську Республіку.

Зазначала, що відповідач по справі має намір висловити свою думку з приводу сплати аліментів та місця проживання дітей, також має намір надати докази з приводу того, що він виконує батьківські обов`язки, пересилає дітям кошти, має намір спілкуватись із дітьми, але на даний час проти такого спілкування саме позивачка, матір дітей, яка і настроює дітей проти батька.

Правом подачі відзиву на апеляційні скарги учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивача ОСОБА_1 та її адвокат Бабенко Ю. С. підтримали подану ними апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній, проти апеляційної скарги відповідача заперечували, просили залишити її без задоволення.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Ващенко М. О. у судові засідання на виклик апеляційного суду не з`явилась, надіславши засобами електронного суду 18.12.2024 клопотання про відкладення у зв`язку із зайнятістю в іншій справі, не надавши до клопотання відповідних доказів; а також надіславши 19.02.2025 на офіційну електронну пошту Київського апеляційного суду клопотання про відкладення у зв`язку із зайнятістю в іншій справі, що не підписано кваліфікованим електронним підписом. До суду, який забезпечував за клопотанням ОСОБА_6 її участь у засіданні 19.02.2024 у режимі ВКЗ (Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області), ОСОБА_6 також не з`явилась.

Оскільки неявка адвоката Ващенко М. О. - представника відповідача, що належним чином повідомлена про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, причини неявки колегію суддів визнані неповажними, а клопотання від 19.02.2025 залишено без розгляду, як непідписане у встановленому ст. 43 ЦПК України порядку, справу розглянуто за відсутності такого учасника справи.

У поданих поясненнях третя особа, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації просила ухвалити рішення по справі в інтересах малолітніх дітей, а також через велику завантаженість в інших судових засіданнях, розглядати дану справу без участі представника Служби.

На виконання ухвали Київського апеляційного суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2025 № 109-774 про доцільність визначення місця проживання дітей із матір`ю.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення позивача ОСОБА_1 та її адвоката Бабенка Ю. С., дослідивши матеріали справи, висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2025 № 109-774 та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позов в частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей суд виходив із того, що відсутність висновку Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не є перешкодою для вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дітей, й зважаючи не ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до матері, вік дітей, їх бажання проживати з матір`ю, а також те, що в даному випадку відповідач не надав доказів, що визначення місця проживання дітей з матір`ю буде суперечити інтересам дітей, дійшов висновку про визначення місця проживання дітей на даний час разом з матір`ю.

Вирішуючи вимоги щодо стягнення аліментів на дітей, суд виходив із того, що утриманням дітей займається позивачка, відповідач не надав доказів надання матеріальної допомоги на утримання дітей з моменту припинення спільного проживання з позивачем, та дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття в примусовому порядку в розмірі 10 000,00 грн. на кожну дитину з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 29.05.2023 до досягнення дітьми повноліття, зважаючи на те що не встановлено підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів, починаючи з 14.06.2022 року оскільки перша позовна заява була повернута позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячних додаткових витрат на лікування та розвиток дітей в сумі 5 000,00 грн. на кожного та понесених витрат на лікування та розвиток дітей у розмірі 318 753,000 грн. за період з 2017 по 2022 роки суд виходив із того, що понесені позивачкою додаткові витрати не пов`язані із розвитком певних здібностей дітей, а наявності особистих, індивідуальних особливостей у дітей позивачкою не доведено. Витрати на придбання медикаментів, лікування у стоматолога, дерматолога, зберігання компонентів крові, відпочинок на морському узбережжі, за висновком суду не належать до додаткових витрат, й докази їх погодження батьком не надані.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.04.2010.

Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.2023 (справа №761/22104/22-ц).

У відповідності до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі №654/4307/19 (провадження № 61-19210св20) визначив базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, а саме: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. При вирішенні цієї категорії спорів також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Матеріалами справи підтверджено, що діти проживають із матір`ю й вона здійснює їх виховання, утримання й догляд.

Судом першої інстанції у судовому засіданні 10.07.2024 з`ясовано думку дітей. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 висловили бажання проживати з матір`ю та пояснили, що вони не бажають проживати та спілкуватись із батьком, через його ставлення до них.

Також актом оцінки потреб сім`ї №45/24, що складений 11.01.2024-17.01.2024 за зверненням позивача фахівцем Шевченківського районного в місті Києві центру соціальних служб, зафіксовано за інформацією від дітей, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не спілкуються із батьком, тому що той не цікавиться їх життя та поводиться агресивно.

Також в акті вказано, що батько дуже рідко приїжджає з-за кордону, хоча мати не проти спілкування, якщо воно не відбувається в агресивній формі, як то було останнього разу (т. 1 а.с. 205-211).

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї (т. 1, а. с. 211-212), родина проживає у власній трикімнатній квартирі; у дітей окремій кімнаті окремі ліжка, одяг взуття відповідно сезону; базові потреби дітей задоволені. Також вказано, що мати здатна до самообслуговування і забезпечення потреб дітей. Проблеми із батьком дітей, що проживає окремо, тривають більше декілька років, у сім`ї вирішується спір між матір`ю та батьком щодо визначення місця проживання дітей та участі батька у їх вихованні.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 02 .08.2023 (а.с. 202-203 т. 1) за адресою проживання позивачки створені належні умов для проживання, навчання й виховання дітей.

За наведених обставин та зважаючи тривалість розгляду справи судом, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відсутність висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на час ухвалення судом рішення у справі не є перешкодою для вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дітей.

Водночас, такий висновок №109-774 від 06 лютого 2025 року був наданий органом опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на вимогу суду апеляційної інстанції. У висновку орган опіки та піклування, враховуючи думку неповнолітніх дітей, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, керуючись інтересами дітей, відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, вважає, що малолітнім дітям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доцільно визначення місця проживання дітей разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

Отже, врахувавши думку дітей, що досягли 10 річного віку, зважаючи на ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до матері, вік дітей, їх бажання проживати саме із матір`ю, а також ненадання відповідачем будь яких заперечень щодо визначення місця проживання із матір`ю та/або доказів того, що визначення місця проживання дітей з матір`ю буде суперечити інтересам дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дітей на даний час разом із позивачем.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить жодних доводів щодо неправильності чи безпідставності визначення місця проживання дітей із матір`ю. Апелянт також не наводить доводів щодо неправильної оцінки судом наявних у справі доказів чи неправильного встановлення обставин.

Водночас, самі по собі наміри відповідача, про які він зазначає у апеляційній скарзі, висловити думку з приводу сплати аліментів, надати докази з приводу виконання батьківських обов`язків, наміру й бажання спілкуватись з дітьми, на переконання колегії судді дають підстави для висновку про відсутність у відповідача намірів на проживання разом із дітьми як в Україні так і в Італії й обмеженням його кола інтересів саме спілкуванням із дітьми під час його приїзду в Україну та під час приїзду дітей в Італію на канікули.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено, що утриманням дітей займається позивачка. Відповідач не надав належних доказів надання матеріальної допомоги на утримання дітей з моменту припинення спільного проживання з позивачем, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.

Оскільки відповідач не надав суду доказів про те, що він сплачував кошти на утримання дітей чи надавав кошти добровільно та їх суми, й в ході судового розгляду встановлено, що відповідач не приймає належним чином участь в забезпеченні дітей, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття в примусовому порядку, з моменту звернення до суду з позовними вимогами, тобто з 29.05.2023 року.

Визначаючи розмір аліментів судом вірно враховано, що діти знаходяться на утриманні позивачки, стан здоров`я дітей (діти перебувають на обліку у офтальмолога та ендокринолога), а також те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами щомісячні витрати на кожного із дітей в розмірі 30 000 грн.

Колегія суддів погоджується, що розмір аліментів 10 000 грн на кожну дитину з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 29 травня 2023 року до досягнення дітьми повноліття буде сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дітей щомісяця, й такий розмір визначено з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення аліментів починаючи з 14.06.2022 року (як зазначила позивач, саме в цей день було подано позов про стягнення аліментів до суду, однак так як позивач не усунула недоліки позову, його було повернуто), адже позовна заява надійшла до суду 29.05.2023. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невідповідність рішення суду в цій частині нормам чинного законодавства не заслуговують на увагу, оскільки діюче законодавство не передбачає можливість стягнення аліментів з моменту звернення із позовною заявою, провадження за якою не було відкрито, а така заява була повернута позивачеві.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить жодних доводів щодо безпідставності стягнення аліментів, неправильної оцінки судом наявних у справі доказів, чи неправильного встановлення обставин. Самі по собі наміри відповідача, про які він зазначає у апеляційній скарзі, висловити думку з приводу сплати аліментів та надати докази з приводу виконання батьківських обов`язків, пересилання грошових коштів дітям, не спростовують як висновків суду, щодо наявності правових підстав для стягнення аліментів із відповідача, так і визначеного судом розміру. Будь яких доказів участі в утриманні дітей відповідачем до апеляційної скарги не було подано.

Щодо додаткових витрат на розвиток та лікування колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Додаткові витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті) (постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19).

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.

За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

У постанові від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 (провадження №61- 425св23) Верховний Суд виснував наступне: син сторін неодноразово проходив медичні обстеження та лікування, й оскільки позивач поніс витрати для проведення курсу лікування дитини та витрати, пов`язані з особливостями розвитку дитини, а відповідачка є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки половини вартості додаткових витрат на лікування та розвиток дитини. Також апеляційний суд правильно зазначив, що витрати позивача на поїздки та відпочинок, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування та солодощів для дитини, у тому числі під час відпочинку дитини з батьком, та витрати на освітні послуги і навчання дитини з метою здобуття освіти в приватній школі, не є тими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України. Вказані витрати є витратами на утримання дитини, тобто аліментами.

До таких особливих обставин закон також відносить насамперед випадки коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення біля моря чин гірському курорті (постанова Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №320/383/19).

Верховний Суд зауважив, що визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку (постанова від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц).

Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків дитини (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19, та від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц).

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Встановивши, що відвідування заняття в школі ментальної арифметики, заняття айкідо та англійською мовою не пов`язане із розвитком певних здібностей дітей, приймаючи до уваги, що дипломи про участь у змаганнях також про таке не свідчать, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині. Також є обґрунтованим й узгоджується із практикою Верховного Суду, висновок суду про те, що витрати на придбання медикаментів, лікування у стоматолога, дерматолога, зберігання компонентів крові, відпочинок на морському узбережжі, до додаткових витрат не належать.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неналежне повідомлення його про розгляд даної справи в суді першої інстанції колегією суддів відхиляються, як безпідставні, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою від 20.06.2023 відкрито провадження за позовною заявою та призначено підготовче судове засідання на 14.12.2023 на 10:30. Цього ж дня судом постановлено ухвалу, якою доручено відповідному компетентному суду в Італії або іншому компетентному органу в Італії:

- вручити ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, судову повістку щодо розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та додаткових витрат, яке відбудеться в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 31-а, о 10 годині 00 хвилин 14 грудня 2023 року, ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 20.06.2023 року та матеріали позовної заяви.

- отримати від ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) відповіді на наступні запитання:

- чи має бажання ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) приймати участь в судовому засіданні у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та додаткових витрат?

- чи визнає ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) позовні вимоги ОСОБА_1 ? Якщо не визнає, зазначити мотиви та надати відповідні докази.

Повідомлено ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), про резервну дату судового засідання, яке відбудеться о 10 годині 00 хвилин 29 січня 2024 року.

Як підтверджується матеріалами справи, супровідним листом від 22.02.2024 ухвала про доручення із додатками (а.с. 162) направлена Центральному органу Італійської Республіки (а.с. 153). Відповідно до розписки та чеку про оплати послуг поштового відправлення, що містять на а.с. 163-165, вказані вище матеріали передані на відправленні поштовому оператору «Укрпошта» 23.02.2024.

Також як підтверджується матеріалами справи (а.с. 201, т. 1) Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації 29.04.2024 був направлений лист відповідачу із пропозицією надіслати пояснення/згоду/заперечення щодо питання визначення місця проживання дітей. Лист був направлений засобами поштового зв`язку (а.с. 155-156 т. 6) й був вручений адресату (відповідачу) 22.05.2024.

Розгляд справи розпочато у судовому засіданні 13.06.2024 за відсутності відповідача, водночас за його наслідками суд оголосив перерву до 10.07.2024 для проведення опитування дітей.

У засіданнях 13.06.2024 представник позивача, а в засіданні 10.07.2024 ОСОБА_4 повідомили, що відповідач у березні відвідував дітей у школі.

Зважаючи на те, що поштові відправлення кореспонденції суду першої інстанції на адресу Центрального органу Італійської Республіки здійснювались за сприянням сторони позивача, колегією суддів, долучено до матеріалів справи подані представником копії поштових (фіскальних) чеків, роздруківку трекінгу поштового відправлення та фотокопії поштових конвертів, що були відправлені від суду першої інстанції, а також від Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві, та підтверджують належне здійснення повідомлення відповідача про судовий розгляд у встановлений цивільним процесуальним законом спосіб.

Також апеляційний суд зважає, на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції після надання на вимогу суду 23.04.2024 позивачем актуальних електронних адрес відповідача, спеціаліст Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, комунікував із відповідачем за допомогою месенджеру Whatsappта неодноразово інформував про судовий процес та призначенні дати судових засідань. Зміст відповідного листування, що додано до пояснень Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві, колегія суддів сприймає критично, адже особа із якою спілкувався працівник служби, ОСОБА_1 повідомивши, що не отримував листів ні від суду, а ні від Служби, водночас вказав про колишню дружину ОСОБА_10 та спільних із нею дітей. Проте, відомостями, що містяться у свідоцтві про шлюб (а.с. 24, т. 1) підтверджується, шо позивачка мала дошлюбне прізвище ОСОБА_1 , й після одруження взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на процесуальну поведінку представника відповідача упродовж апеляційного перегляду, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача, порушення права на надання правничої допомоги, написання відзиву, тощо.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянтів по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг не встановлені.

Підстави для вирішення питання для розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Ващенко Марини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , та адвоката Бабенка Юрія Сергійовича, в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 квітня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко