Справа №701/1401/24
Провадження №2-о/701/18/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого - судді -Калієвського І. Д.
за участю секретаря -Байдужій Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду с-щі Маньківка справу за заявою ОСОБА_1 , представника заявника адвоката: Сібільової Олени Вікторівни, заінтересованої особи: Центрально - південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в особі Маньківського сектору Центрально - південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника звернулася в суд із заявою до заінтересованої особи про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставу своїх вимог спирається на те, що заявниця ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дубосари, Молдавської радянської соціалістичної республіки, нині - Придністровська Молдавська Республіка. Матір заявниці ОСОБА_2 покинула дитину в п`ятимісячному віці. Бабуся по батьківській лінії дізналася про це і забрала дитину до себе в с. Мирнопілля, Білгород-Дністровського (колишнього Саранського району) Одеської області та виховувала її з немовляти. Про життя своєї матері заявниця нічого не знає і за життя в свідомому віці її ніколи не бачила. Знає про неї лише з розповідей бабусі та родичів. Батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Молдова с. Леушени Теленежського району, громадянин України, за національністю молдаванин. Проживав у багатьох містах України, незадовго до смерті проживав в с. Польове Ширяєвського району Одеської області. Помер у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_3 . До 12 років батько заявниці інколи брав її до себе від бабусі, деякі періоди життя вона проживала то з ним та його родиною, то з бабусею, батько завжди повертав дівчинку на виховання до бабусі і особливо її життям не переймався, міг приїжджати і жити разом із матір`ю та дитиною. Станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 ОСОБА_1 проживала у неповнолітньому віці разом зі своєю бабусею та батьком за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що заявниця жила то з бабусею, то з батьком, освіту вона не отримала. Так, вона навчалася у 1988 - 1990 роках у першому-другому класі в с. Мирнопілля Білгород - Дністровського району Одеської області, а також у другому-третьому класі вже в с. Зеленівка, Бахмацького району Чернігівської області, оскільки могла переїжджати протягом навчального року декілька разів на рік з Одеської області до Чернігівської до батька та від нього до бабусі. Про навчання надала довідку колишній директор нині ліквідованої Зеленівської школи. З 12 років заявниці вона почала жити із своєю рідною тіткою по батькові ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ). Коли тітка вийшла заміж і переїхала на Закарпаття у 1992 році (м. Берегово), вона взяла заявницю із собою, де дитина росла у родині тітки та її нового чоловіка. У родині тітки заявниця познайомилась із своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_6 , який був сином чоловіка тітки ОСОБА_4 . Коли в 1995 році чоловік ОСОБА_4 помер, заявниця та ОСОБА_6 вирушили до м. Києва, де тривалий час проживали у різних місцях у наметах, більшістю у наметі у Троєщинському лісі. ІНФОРМАЦІЯ_4 у заявниці та ОСОБА_6 народилася перша дитина ОСОБА_7 . Згодом у заявниці з її цивільним чоловіком народилися інші діти: - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 , - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 , - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 , - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_9 , - ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_10 , - ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_11 , - ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_12 , - ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_13 , - ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_14 дітей заявниці не зареєстроване, оскільки мати не мала жодних документів. Двоє останніх діток були народжені вже у с. Буки, куди родина перемістилася, отримавши допомогу від вірян, які придбали їм будинок. Пологи проходили у місцевому пологовому будинку, було видано медичні свідоцтва, в яких вказано матір`ю ОСОБА_17 (заявницю), тому народження цих дітей було зареєстровано вчасно третьою особою службою у справах дітей. У с-щі Буки родина проживає з 2013 року, виховує своїх дітей та онуків. Реалізувати жодні права без документів, що ідентифікують особу, Заявниця не може. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області по справі №701/315/23 від 07.08.2024 було встановлено факт народження ОСОБА_1 та на підставі нього зареєстрооване її народження. Маньківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було складено актовий запис №2 від 25.09.2024 про народження заявниці та видане свідоцтво про народження. 25.09.2024 року заявниця звернулася з заявою до Маньківського сектору ЦПМУ ДМС щодо документування її паспортом громадянина України. Відповіддю від 21.11.2024 Маньківським сектором ЦПМУ ДМС було відмовлено заявниці в оформленні паспорту громадянина України через неможливість встановлення особи заявниці та належності до громадянства України. Рекомендовано звернутись до суду за встановленням відповідних фактів, що мають юридичне значення. Життя заявниці з моменту народження не було зареєстровано, відомостей у реєстрах та державних реєстрах відповідно немає, хоча їй вже 44 роки. Оскільки ДМС України в ході перевірки не змогла підтвердити факт постійного проживання заявниці на території України, заявниця вичерпала всі наявні можливості для отримання підтверджуючих відомостей про себе. У будь-який інший спосіб, окрім як у судовому порядку, з урахуванням зазначених вище обставин, неможливо встановити особу заявниці, підтвердити належність її до громадянства України та встановити факт постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 року. Відповідно до ч. 6 п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 року №302, заявник для оформлення паспорту подає такі документи: рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). Відповідно до абз. 2 п. 1. ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву - анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Таким чином, за вказаних обставин відсутній спір про право. Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 93, ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 7 частини 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану фактів народження. Положеннями ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010 року в чинній редакції передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків, або за заявою, поданою в електронній формі. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження. Аналогічні приписи наведені в п. 1, п. 2 глави 1 розділ III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику є про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбаченого порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, з припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Приписами п.п. 2.1.2, п.п. «в», «г» п.п. 2.2.2 глави 2.1 Розділу II Інструкції з ведення державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерству юстиції України №1269/5 від 24.07.2008 встановлено, що актові записи про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть складаються за єдиним зразком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 року №1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану» й дані до актового запису про народження повинні містити такі відомості про дитину та про її батьків, зокрема: прізвище, власне ім`я, по батькові дитини; її стать, дату та місце народження (держава, область, район, місто/селище (село)); прізвище, власне ім`я, по батькові батьків, дату їх народження, громадянство, місце проживання. Наявність цих відомостей є підставою для заповнення відповідних граф в актовому записі про народження дитини, як в паперовому його носії, так і в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян під час реєстрації народження - виконання ухваленого у справі рішення суду. Іншим шляхом підтвердити даний факт немає можливості, що змушує звернутися до суду за його встановленням.

Заявник та його представник до суду не з`явилися, але надали суду письмову заяву в якій просили справу слухати в їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі..

Представник заінтересованої особи: Центрально - південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в особі Маньківського сектору Центрально - південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутності та не заперечує проти задоволення заявлених вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дубосари Республіка Молдова. В графі батько зазначено - ОСОБА_3 . в графі мати - відсутній запис.(а.с.13).

Згідно рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 7 серпня 2024 р. по справі №701/315/23 за заявою ОСОБА_1 , представника заявника: ОСОБА_18 , заінтересованої особи: Маньківський відділ ДРАЦС в Уманському районі ЦМУМЮ Черкаської області (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається, що судом встановлено факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , місце народження - м.Дубосари, Республіка Молдова. батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-28).

Обгрунтовуючи заявлені вимоги представник заявника зазначає, що заявниця ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дубосари, Молдавської радянської роціалістичної республіки, нині - Придністровська Молдавська Республіка. Матір заявниці ОСОБА_2 покинула дитину в п`ятимісячному віці. Бабуся по батьківській лінії дізналася про це і забрала дитину до себе в с. Мирнопілля, Білгород-Дністровського (колишнього Саранського району) Одеської області та виховувала її з немовляти. Про життя своєї матері заявниця нічого не знає і за життя в свідомому віці її ніколи не бачила. Знає про неї лише з розповідей бабусі та родичів. Батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Молдова с. Леушени Теленежського району, громадянин України, за національністю молдаванин. Проживав у багатьох містах України, незадовго до смерті проживав в с. Польове Ширяєвського району Одеської області. Помер у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_3 . До 12 років батько заявниці інколи брав її до себе від бабусі, деякі періоди життя вона проживала то з ним та його родиною, то з бабусею, батько завжди повертав дівчинку на виховання до бабусі і особливо її життям не переймався, міг приїжджати і жити разом із матір`ю та дитиною. Станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 ОСОБА_1 проживала у неповнолітньому віці разом зі своєю бабусею та батьком за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що заявниця жила то з бабусею, то з батьком, освіту вона не отримала. Так, вона навчалася у 1988 - 1990 роках у першому-другому класі в с. Мирнопілля Білгород - Дністровського району Одеської області, а також у другому-третьому класі вже в с. Зеленівка, Бахмацького району Чернігівської області, оскільки могла переїжджати протягом навчального року декілька разів на рік з Одеської області до Чернігівської до батька та від нього до бабусі. Про навчання надала довідку колишній директор нині ліквідованої Зеленівської школи. З 12 років заявниці вона почала жити із своєю рідною тіткою по батькові ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ). Коли тітка вийшла заміж і переїхала на Закарпаття у 1992 році (м. Берегово), вона взяла заявницю із собою, де дитина росла у родині тітки та її нового чоловіка. У родині тітки заявниця познайомилась із своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_6 , який був сином чоловіка тітки ОСОБА_4 . Коли в 1995 році чоловік ОСОБА_4 помер, заявниця та ОСОБА_6 вирушили до м. Києва, де тривалий час проживали у різних місцях у наметах, більшістю у наметі у Троєщинському лісі. ІНФОРМАЦІЯ_4 у заявниці та ОСОБА_6 народилася перша дитина ОСОБА_7 . Згодом у заявниці з її цивільним чоловіком народилися інші діти: - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 , - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 , - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 , - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_9 , - ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_10 , - ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_11 , - ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_12 , - ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_13 , - ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_14 (а.с.). Народження дітей заявниці не зареєстроване, оскільки мати не мала жодних документів. Двоє останніх діток були народжені вже у с. Буки, куди родина перемістилася, отримавши допомогу від вірян, які придбали їм будинок. Пологи проходили у місцевому пологовому будинку, було видано медичні свідоцтва, в яких вказано матір`ю ОСОБА_17 (заявницю), тому народження цих дітей було зареєстровано вчасно третьою особою службою у справах дітей. У с-щі. Буки родина проживає з 2013 року, виховує своїх дітей та онуків. Реалізувати жодні права без документів, що ідентифікують особу, заявниця не може.

На підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області по справі №701/315/23 від 07.08.2024 Маньківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було складено актовий запис №2 від 25.09.2024 про народження заявниці та видане свідоцтво про народження.

25.09.2024 року заявниця звернулася з заявою до Маньківського сектору ЦПМУ ДМС щодо документування її паспортом громадянина України.

Відповіддю від 21.11.2024 Маньківським сектором ЦПМУ ДМС було відмовлено заявниці в оформленні паспорту громадянина України через неможливість встановлення особи заявниці та належності до громадянства України. Рекомендовано звернутись до суду за встановленням відповідних фактів, що мають юридичне значення (а.с.12).

Відповідно до рішення Маньківського районного суду Черкаської області по справі №701/315/23 від 07.08.2024, вбачається, що згідно довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 26.12.2022 р. №3602/02-14/3348 вбачається що за адресою АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 в період з травня місяця по вересень місяць 1992 р. Ні її батько ОСОБА_3 , ні її мати на території колишньої Мирнопільської сільської ради Саратського району Одеської області не проживали та не були зареєстровані. Згідно довідки виконавчого комітету Буцької селищної ради Уманського району Черкаської області від 01.12.2022 р. №02-25/806 вбачається ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 разхом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_16 з 18.11.2013 р. Відповідно до інформації Бахмацької міської ради від 17.02.2023 р. №01-12/91 щодо запиту про інформацію щодо навчання ОСОБА_1 вбачається, що Зеленівська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів Бахмацької районної ради Чернігівської області у квітні 2016 р. рішенням ради закрита. Відповідно до письмової інформації гр. ОСОБА_19 ( яка пацювала директором школи) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_17 була зарахована до 2 класу Зеленівської ЗОШ І-ІІ ст. в 1988-89 навчальному році та була відрахована з числа учнів 3 класу 25.05.1990 року в зв"язку з переїздом батьків.

Відповідно до довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 28.03.2023 р. №85, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 дійсно в період з 1990 по 1992 роки, без реєстрації, мешкала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).

Згідно нотаріально завіреної письмової заяви вбачається, що гр. ОСОБА_5 , рідна тітка ОСОБА_1 , сестра її батька ОСОБА_3 повідомляє, що ОСОБА_1 знає з дитинства. Їй відомо про те, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дубосари, Республіка Молдова. Мати ОСОБА_1 покинула немовлям, разом з нею не проживала. Свідок знає, що невдовзі остання померла. Дитину майже з народження доглядала її бабуся по батьківській лінії ОСОБА_20 , яка проживала у с.Мирнопілля, де на той час проживала і свідок. Батько ОСОБА_1 часто переїжджав, мав іншу родину. Іноді забирав доньку до себе на декілька місяців до Чернігівської області. Помер він у 1998 р. та був похований у с.Мирнопілля. Свідок також знає, що ОСОБА_1 навчальні заклади відвідувала періодично. У 1992 р. свідок вийшла заміж та переїхала до Закарпатської області м.Берегове. Разом з нею поїхала і ОСОБА_1 . Там вона прожила разом зі свідком декілька років та з її теперішнім чоловіком ОСОБА_6 переїхала жити до м.Києва. Свідок наразі знає що на даний час ОСОБА_1 проживає у Черкаській області в с-щі Буки, має багато дітей та внуків (а.с.29).

Згідно нотаріально завіреної письмової заяви вбачається, що гр. ОСОБА_21 , рідна тітка ОСОБА_1 , сестра її батька ОСОБА_3 повідомляє, що ОСОБА_1 знає з дитинства. Їй відомо про те, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дубосари, Республіка Молдова. Мати ОСОБА_1 покинула немовлям, разом з нею не проживала. Свідок знає, що невдовзі остання померла. Дитину майже з народження доглядала її бабуся по батьківській лінії ОСОБА_20 , яка проживала у с.Мирнопілля, де на той час проживала і свідок. Батько ОСОБА_1 часто переїжджав, мав іншу родину, особливо життям доньки не цікавився.. Іноді забирав доньку до себе на декілька місяців. Помер він у 1998 р. та був похований у с.Мирнопілля. Свідок також знає, що ОСОБА_1 разом з її сестрою ОСОБА_5 переїхали до Закарпатської області м.Берегове. Разом з нею поїхала і ОСОБА_1 . Там вона прожила разом зі свідком декілька років та з її теперішнім чоловіком ОСОБА_6 переїхала жити до м.Києва. Свідок наразі знає що на даний час ОСОБА_1 проживає у Черкаській області в с-щі Буки, (а.с.30).

Згідно письмових пояснень гр. ОСОБА_6 , останній зазначає, що він та заявниця вже багато років проживають однією сім"єю як чоловік та дружина. Також він зазначив, що заявниця дійсно не має жодних документів щодо своєї особи. Заявницю він знає з 1990 року. Він достеменно знає, що батьком заявниці є ОСОБА_3 , який наразі вже помер, він з ним декілька разів зустрічався особисто. Щодо матері заявниці він знає те, що остання покинула заявницю ще немовлям та заявниця проживала з бабусею ОСОБА_20 , а згодом зі сестрами свого батька ОСОБА_5 та ОСОБА_21 . Після переїзду заявниці разом з тіткою ОСОБА_5 до м. Берегове Закарпатської області, він і познайомився з заявницею та вони почали проживати однією сім"єю і згодом (1995 р.) переїхали до м.Києв, та де знаходилися декілька років. Від спільного проживання у них народилося одинадцять дітей, які належним чином не зареєстровані, оскільки у заявниці не має жодних документів. Він знає та підтверджує той факт, що заявниця станом на 24.08.1991 р. та 13.11.1991 р. проживала на території України постійно і наразі остання не покидала територію України, оскільки немає відповідних документів.

Суд вирішуючи питання щодо заявлених вимог керується наступним.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст.ст. 21, 22 Конституції України).

Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За статтею 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Знідно ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.ст. 4, 5 ЦПК України).

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України (ст. 10 ЦК україни).

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно змісту ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом першим постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи отриману відмову Маньківського сектору Управління ДМС в Черкаській області, вбачається, що якщо в особи немає документів, достатніх для підтвердження належності до громадянства України, вона має звернутися до суду із заявою для встановлення факту (фактів), що мають юридичне значення, зокрема, для встановлення факту проживання на території України станом на 1991 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

На момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», тобто станом на 24.08.1991 та/або 13.11.1991 року, заявниця проживала у Одеській області.

Відповідно до Закону України «Про громадянство України», Указу Президента України від 27 березня 2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України за станом на певну календарну дату.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів з питань перелічених у зазначеній частині вказаної статті.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Згідно з п. 1 - п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, - з 13 листопада 1991 року, а у п. 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 08.10.1991 року №1636-ХІІ - 13.11.1991.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття та припинення громадянства України визначаються законом.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року, чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Конституція України встановлює, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Суб`єктивні права і свободи людини не вичерпуються тими, які прямо закріплені Конституцією України. Велике значення для суспільного життя особи мають особисті немайнові права, закріплені Цивільним кодексом України, зокрема права, що забезпечують природне існування та соціальне буття фізичної особи. У силу взаємопов`язаності різних сфер правовідносин та взаємодії галузей права, які регулюють ці сфери, особисті немайнові права мають не лише приватноправове, але й публічно-правове значення. Зокрема, публічно-правовими є відносини, в які вступає особа з державними органами та іншими суб`єктами владних повноважень у процесах, коли держава здійснює свою конституційну функцію утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Серед подій та дій, які є юридичними фактами, особливе значення для людини (фізичної особи) мають акти цивільного стану - події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 ЦК України).

Згідно ст. 1 загальних положень Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 - Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Так, без паспорту особа не може підтвердити свою особу, та вчиняти будь - які інші юридично значимі дії, реалізувати свої права.

Враховуючи зазначені вище норми, державні органи повинні діяти в інтересах людини, створювати умови для реалізації нею прав та свобод, здійснювати свої повноваження відповідно до Конституції та законів України.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих заявником достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суд змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому заявлені вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 49 ЦК України, п. 5 ч. 2 ст. 234, ст. ст. 293, 315, 316 ЦПК України, ст. ст. 3, 4 Конституції України, ч. 1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», суд, -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити особу заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , що народилась в м. Дубосари, Республіка Молдова.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт постійного проживання у неповнолітньому віці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , разом із бабусею ОСОБА_20 та батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 24.08.1991 року на території України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

СуддяІ. Д. Калієвський