Справа №339/69/25
У Х В А Л А

08.04.25 м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

представник позивача ОСОБА_5 звернувся з позовом про визнання за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку та земельної ділянки, площею 0.1947 га по АДРЕСА_1 , як майна, набутого під час шлюбу.

31 березня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому просить залишити позовну заяву без руху згідно ч.11 ст. 187 ЦПК України, оскільки ціна позову не відповідає дійсності та позивачем подано квитанцію, яка вже долучалася ним до справи №339/483/24; не вказано відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору та забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви; не зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести; про перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви із зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; про підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; фото світлини (документів) які долучено до позовної заяви, не є належним чином підписані та винести ухвалу про перевірку правоохоронними органами обставин сплати відповідного судового збору та долучення однакових квитанцій до різних справ.

Вислухавши думку позивача ОСОБА_1 , який вважає такі доводи необгрунтованими, а судовий збір сплачено, виходячи із ціни позову, -1090000 грн., суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Разом з тим, суд не погоджується із доводами представників відповідача, як підставу для залишення позовної заяви без руху, те, що ціна позову не відповідає дійсності, а позивачем подано квитанцію, яка вже долучалася ним до справи №339/483/24.

Так, згідно ст. 176 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

У разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

Встановлено, що в січні 2025 року позивач у справі №339/483/24 (2/339/29/25) за його позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя (громадського будинку-магазину непродовольчих товарів по вул. Грушевського,2А с.Тисів ) збільшив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на частку житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , подавши квитанцію про сплату судового збору в сумі 4360 грн від 07 січня 2025 року.

Проте, 26 лютого 2025 ухвалою суду (під головуванням судді Скригун В.В.) відмовлено у прийнятті такої заяви про збільшення позовних вимог, виходячи з того, що позивачем фактично подано новий позов.

Тому позивач 04 березня 2025 року пред"явив до суду даний позов, надавши вказану квитанцію про сплату судового збору; розмір позову визначений, виходячи з вартості майна, зазначеного у звіті про незалежну оцінку - 1090000.00 грн, а вартості майна становить 545000 грн, де 1% - 5450 грн, а враховуючи, що позов подано через електронний суд, то застосовується коефіцієнт 0.8 і сума судового збору становить 4360 грн, тобто позивачем правильно сплачено судовий збір, про що подано відповідну квитанцію.

Відтак, твердження представника відповідача ОСОБА_2 про те, що вказана квитанція про сплату судового збору знаходиться у справі №339/483/24 (2/339/29/25) та необхідносмті доплати судового збору є необгрунтованим і відповідно, відсутні підстави щодо винесення ухвали про перевірку правоохоронними органами обставин сплати судового збору та долучення одинакових квитанцій до різних справ.

Відповідно до п.7 ч.4 ст.185 ЦПК України, заява повертається у випадку, коли до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Отже, повернути заяву з підстав неподання доказів ужиття досудового врегулювання спору можливо тільки у випадку, коли це є обов`язковим відповідно до закону.

Основні положення досудового врегулювання спору визначено частиною першою статті 16 ЦПК України, а саме: сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Разом з тим, заявляючи вимоги про залишення позовної заяви без руху з тих підстав, що вона не містить будь-яких відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, представник відповідача не зазначав про те, що такі заходи в цій справі є обов`язковими та не звернув увагу, що в поданій позовній заяві вказано про те, що сторони не домовилися про порядок поділу майна.

Не може вважатись недоліком позовної заяви у розумінні норм цивільного процесуального права не подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, оскільки не подання такого розрахунку може бути підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору (ч.2 ст.134 ЦПК УКраїни).

Не заслуговують на увагу твердження про те, що позивач не зазначив про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, оскільки такі відомості представник позивача підтвердив в позовній заяві.

Щодо твердження представника відповідача Ощипок В.С. про те, що документи фото світлини (документів), які долучено до позовної заяви, не є належним чином підписані та є сумнівними, то слід вказати, що представник позивача, як учасник справи має право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".

Так, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до положень ч.ч.1-6 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з ч. 13 ст. 187 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Слід звернути увагу на те, що такі обставини мають саме перешкоджати розгляду справи, тобто без їх усунення суд буде позбавлений можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що такий недолік, як не зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових та електронних доказів, копії яких додано до заяви не є процесуальною перешкодою для вирішення справи, а становить надмірний формалізм, що перешкоджає провадженню у справі, оскільки вказані недоліки можливо усунути під час підготовчого засідання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

При цьому, п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що саме у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відтак, безпідставним є посилання представника відповідача про те, що заява подана з порушенням вимог ст. 175, 177 ЦПК України та приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без руху.

Окрім того, позивач заявив клопотання про об`єднання даної справи в одне провадження зі справою №339/483/24 (2/339/29/25), оскільки їх сторонами є ті самі особи і вимоги заявлені з тієї ж самої підстави - набуття майна під час перебування у шлюбі.

Представники відповідача заперечували щодо об"єднання вказаних справ покликаючись на те, що вимоги в обох справах є різними, оскільки в справі №339/483/24 позивач збільшив позовні вимоги і просив визнати майно його особистою власністю.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Як зазначено в ч. 8 ст. 188 ЦПК України справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об"єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Тобто, умовою об`єднання позовів в одному провадженні є: однорідність позовних вимог, які в даному випадку стосуються права користування та володіння одного і того ж нерухомого майна; спільність предмета позову, який в даному випадку пред`явлений особами, які вважають, що мають законні права на користування вказаними об`єктами нерухомості та земельною ділянкою і вони пред`явлені до одного і того ж відповідача; спільність підстав позову, зокрема, наявність законного права користування одним і тим же об`єктом нерухомості різних осіб пред`явленого до власника майна.

При вирішенні поданого клопотання судом також приймається до уваги позиція Великої Палати Верховного Суду, наведена у постанові від 08.02.2022 у справі №209/3085/20, у якій Велика Палата Верховного Суду зауважила, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Як вбачається з реєстру судових справ Болехівського міського суду у провадженні судді Скригун В.В. перебуває цивільна справа 339/483/24 ( 2/339/29/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя на стадії підготовчого провадження.

Із урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що клопотання позивача є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги по обох вказаних справах є взаємопов`язаними і виникли між тими ж сторонами з одних і тих же правовідносин щодо майна, нажитого під час шлюбу, окремий їх розгляд не є доцільним.

Враховуючи те, що провадження у справі №339/483/24 (2/339/29/25) відкрито раніше, ніж провадження у справі №339/69/25, дану цивільну справу, згідно вимог ч.8 ст. 188 ЦПК України слід передати головуючому судді у справі №339/483/24 (2/339/29/25).

Керуючись ч.11 ст. 185, 188, 258-260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без руху та прийняття ухвали про проведення перевірки правоохоронними органами - відмовити.

Клопотання позивача задовольнити.

Об`єднати в одне провадження цивільну справу 339/69/25 (2/339/86/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна та цивільну справу №339/483/24 (2/339/29/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Присвоїти об`єднаним цивільним справам спільний номер №339/483/24 та передати матеріали цивільної справи 339/69/25 (2/339/86/25) головуючому судді Скригун В.В. для її подальшого розгляду в одному провадженні.

Ухвала окремо від рішення суду не підлягає оскарженню та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Головенко О.С.