Справа № 158/2917/24
Провадження № 2/0158/39/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді - Сіліч Ю.Л.,
за участю секретаря судового - Оніщук Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -
В С Т А Н О В И В
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником автомобіля марки автомобіля марки «Опель Астра», д.н.з « НОМЕР_1 ».
Вказує, що з вини ОСОБА_2 , 02.05.2024 року о 08 год. 30 хв. в с. Липини, Луцького району Волинської області, на перехресті вулиць Окружна та Шевченка мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_3 водія автомобіля марки «Опель Астра», д.н.з « НОМЕР_1 » та ОСОБА_2 , водія автомобіля марки «Рено Меган», д.н.з. « НОМЕР_2 ». Внаслідок дорожньої-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до Полісу № АР/3253048 на застраховану суму 160000 грн.
Однак, в порушення умов Полісу № АР/3253048 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідачем ОСОБА_2 не було сплачено суму безумовної франшизи у розмірі 3000 грн., на які відповідно зменшується сума страхового відшкодування.
Таким чином вважає, що їй, як власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» повинен був виплатити страхове відшкодування завданих матеріальних збитків в сумі 157 000 грн., однак в такій виплаті було відмовлено.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Заперечує щодо стягнення з неї 4543,68 грн. витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, оскільки вказана експертиза проводилась на замовлення ОСОБА_3 , а тому не відносяться до судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 .
Крім того, вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з неї половини витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі не відповідають критерію розумності та співмірності.
11.10.2024 року позивачем ОСОБА_1 до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якої вважає поданий відзив таким, що не грунтується на вимогах чинного законодавства, є безпідставним, а тому заявлений нею позов підлягає до задоволення.
23.10.2024 року представником відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» Голосною А.В. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнають. Зазначають, що на виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ СК «Альфа-Гарант» було оглянутий автомобіль марки «Опель Астра», 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та за результатами якого складено протокол огляду з вичерпним переліком пошкоджених деталей та необхідних ремонтних операцій для відновлення даного КТЗ.
Вказує, що на підставі вищевказаного протоколу, виконано висновки про вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу марки «Опель Астра», 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого вартість відновлювального ремонту вищевказаного транспортного засобу становить 361819,20 грн., тоді як ринкова вартість даного автомобіля до моменту пошкодження визначена в розмірі 249449 грн. 08 коп., що дорівнює вартості матеріального збитку.
Стверджують, що у зв`язку з тим що витрати на відновлювальний ремонт даного транспортного засобу перевищили його вартість до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, тому, відповідно до ст. 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказаний транспортний засіб вважається фізично знищеним.
Крім того, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АР-3253048 передбачає франшизу у розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн.
Вважають, що відсутні підстави для відшкодування витрат на проведення експертизи. Щодо витрат на професійну правничу допомогу вказують, що вказаний розмір значно завищений.
Посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу щодо звернення до страховика та відмови останнього у виплаті страхового відшкодування, просять в задоволенні позову відмовити.
20.11.2024 року позивачем ОСОБА_1 до суду подано відповідь на відзив ТДВ СК «Альфа-Гарант» на позовну заяву про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у якій вказують, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» фактично погодилось з вартістю відновлювального ремонту в сумі 361819,20 грн. та ринковою вартістю транспортного засобу до пошкодження в сумі 249449,08 грн. Стверджують, що звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим, та не позбавляє права не звернення до суду із вказаним позовом. Вважають, обґрунтованим розмір витрат понесених на професійну правничу допомогу. З врахуванням викладеного вважає заявлений нею позов таким, підлягає до задоволення.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.12.2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мисковець І.А. в судове засідання не з`явились. До суду подано заяву про підтримання позову та про ведення судового засідання у їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась та її представник адвокат Клок Ю.В. в судове засідання не з`явились. До суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги не визнають, в задоволенні позову просять відмовити.
Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - адвокат Голосна А.В. в судове засідання не з`явилась. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Щодо задоволення позову не заперечує.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно день цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Судом встановлено, що 02.05.2024 року о 08 год. 30 хв. в с. Липини, Луцького району Волинської області, на перехресті вулиць Окружна та Шевченка мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_3 водія автомобіля марки «Опель Астра», д.н.з « НОМЕР_1 » та ОСОБА_2 , водія автомобіля марки «Рено Меган», д.н.з. « НОМЕР_2 ». Внаслідок дорожньої-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіля марки «Опель Астра», д.н.з « НОМЕР_1 », належить ОСОБА_1 (а.с.20).
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.05.2024 року та постановою Волинського апеляційного суду від 01.07.2024 року, констатовано той факт, що в прямому причинному зв`язку порушення ПДР України та ДТП стало порушення п. 16.13 ПДР України водієм автомобіля марки «Рено Меган», д.н.з. « НОМЕР_2 » ОСОБА_4 (а.с.25, 26-27).
Таким чином, суд вважає доведеними обставини вчинення ДПТ з вини відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
У частинах 1 та 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Частиною першою статті 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з пунктом 1.8 статті 1 Закону страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.
Отже, видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , відповідно до Полісу № АР/3253048 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.10.2023 року застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» на суму 160000 грн. за шкоду заподіяну майну (а.с.16).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).
Положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.
Внаслідок заподіяння під час дорожньо-транспортної пригоди шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених указаним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата- грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну подію подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.
Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
За правилами абз.1 пункту 36.4 статті 36 вказаного Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Положенням пункту 34. 2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Згідно із пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.
Отже, виходячи з наведених положень Закону, потерпілий має право на самостійне обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди лише у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34. 3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Представником відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Голосною А.В. до відзиву на позовну заяву долучено протокол 80-D/14/63 огляду транспортного засобу станом на 09.05.2024 року, який складений в присутності учасника ДТП - ОСОБА_3 , консультацію 80-D/14/63 від 09.05.2024 року, консультацію 96-D/14/69 від 11.06.2024 року та ремонтну калькуляцію 80-D/14/63 від 09.05.2024 року (а.с.135-144).
З огляду на наведене ТДВ СК «Альфа-Гарант» у передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк направила свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а тому ОСОБА_3 не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно консультації 80-D/14/63 від 09.05.2024 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «OPEL ASTRA», 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 » становить 361819,20 грн. Ринкова вартість транспортного засобу до моменту пошкодження становить 249449,08 грн. За висновком щодо визначення вартості матеріального збитку на дату оцінки 09.05.2024 року, оскільки вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість, то вартість матеріального збитку буде рівною його ринковій вартості на момент ДТП -249449,08 грн. (а.с.140).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «OPEL ASTRA», 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 » становить 361819,20 грн; ринкова вартість транспортного засобу до моменту пошкодження становить 249449,08 грн, а вартість матеріального збитку дорівнює його ринковій вартості на момент ДТП - 249449,08 грн. даний транспортний засіб вважається знищеним.
В ході судового розгляд справи встановлено, що транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», 2006 року випуску, реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 » залишився у власника ОСОБА_1 .
Розраховуючи розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Як зазначалося вище, відповідно до Полісу № АР/3253048 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.10.2023 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» на суму 160000 грн. за шкоду заподіяну майну, франшиза - 3200 грн.
Таким чином, з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 156 800 грн. у відшкодування завданої майнової шкоди, тобто в межах страхової суми за виключенням франшизи.
Разом з тим, суд зазначає, що звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к).
Таким чином позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ СК «Альфа-Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди слід задовольнити частково.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Однак, матеріали справи не містять доказів, що саме позивачем ОСОБА_1 понесені вищевказані витрати, а тому вимоги про стягнення їх з відповідача до задоволення не підлягають.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
З матеріалів справи вбачається що, 13.08.2024 року між адвокатом Мисковцем І.А. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги, згідно якого останній було надано кваліфіковану правничу допомогу у даній справі (а.с. 54-56).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду наступні документи: акт прийняття-передачі наданих послуг від 09.09.2024 року, розрахунок суми гонорару адвоката за надану професійну правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги №б/н від 13.08.2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 13.08.2024 року, копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1108906 від 09.09.2024 року.
Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мисковця І.А. щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою Верховного Суду критерії, та з врахуванням майнового стану обох сторін вважає, що заявлена відповідачем сума підлягає зменшенню.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду ОСОБА_1 понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 3684,71 грн. Позов задоволено частково на суму загальну суму 249449,08 грн.
Оскільки позов підлягає до часткового задоволення (249449,08 грн. х 100 : 368471,26 грн. = 67,70%), тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору стягуються судом в розмірі 2494,55 грн. (3684,71 х 67,70:100).
У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із сплатою судового збору підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 57,13 грн. (2494,55*2,29/100 =57,13 грн.). Таким чином з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 2437,42 грн. (2494,55-57,13=2437,42 грн.)
Керуючись ст. ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі ст. ст. 10, 12, 76-82, 89, 133, 137, 141,259, 263-265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Кльоц ( ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 4739 (чотири тисячі сімсот тридцять дев`ять) грн. 88 коп. у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 156800 (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот) грн. у відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з Кльоц ( ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 229 (двісті двадцять дев`ять) грн. витрат понесених у зв`язку з оплатою професійної правничої допомоги та 57 (п`ятдесят сім) грн. 13 коп. судового збору.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 9771 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят одну) грн. витрат понесених у зв`язку з оплатою професійної правничої допомоги та 2437 (дві тисячі чотириста тридцять сім) грн. 42 коп. судового збору.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Представник позивача: адвокат Мисковець Ігор Анатолійович, адреса: вул. Степана Бандери, 1а, м. Ківерці Волинської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Представник відповідача: адвокат Клок Юрій Володимирович, адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», адреса: бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, .

Третя особа: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складений 04.04.2025 року.

Суддя Ківерцівського районного суду Ю.Л. Сіліч