КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року місто Київ

Справа № 756/10226/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6692/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стрикаль Максим Вікторович, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року (у складі судді Ткач М.М., повне рішення суду складено 09 грудня 2024 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

У липні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 22 вересня 2015 року з відповідачкою ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено актовий запис №2753.

У шлюбі в сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони проживали разом до серпня 2023 року. Після серпня 2023 року позивач з відповідачкою разом не проживає, ОСОБА_1 , поїхала проживати в місто Харків, забравши з собою спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначав, що багато раз забирав сина ОСОБА_4 в місто Київ, та він проживав з ним, відвідував заняття для дитячого розвитку та самовдосконалення, самореалізації, а також для дошкільної підготовки, у зв`язку з тим, що в серпні 2023 року відповідачка забрала їх сина та він не пішов до школи в 2023-2024 навчальному році, позивачу довелося більше уваги приділяти сину, щоб останній зміг піти до навчального шкільного закладу в 2024 році. З травня 2024 року син проживає разом з позивачем у місті Києві, але час від часу виникає спір про його місце проживання. Як зазначає позивач, дитина проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні. Між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які має надавати відповідачка на утримання дитини.

Враховуючи витрати на утримання дитини, які несе позивач самостійно, та той факт, що відповідачка є працездатною особою, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 липня 2024 року по 01 жовтня 2024 року включно.

У решті заявлених позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, адвокат Стрикаль М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 ,08 січня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що позов є необгрунтовним, оскільки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з відповідачкою та перебуває на її утриманні. Суд, на вищевказані обставини не звернув увагу та не надав вказаним фактам належної правової оцінки, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Зазначає, що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність стягнення аліментів саме в таких розмірах, а рішення суду в цій частині ґрунтується виключно на припущеннях суду, без посилання на норми чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають обставинам справи, а під час прийняття рішення судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, рішення суду є законним та повністю обґрунтованим, а тому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду піршої інстанції залишити без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів у розмірі 5000 грн щомісяця починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, на утримання сина на користь батька.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції рішення мотивував тим, що відповідачка та позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за нього, забезпечувати йому добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально та відповідно до ст.182 СК України стягнув з відповідачки аліменти на утримання сина на користь позивача у розмірі 3000 грн щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 липня 2024 року по 01 жовтня 2024 року включно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Надання дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 (провадження № 61-929св20).

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною третьою ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 , мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08 жовтня 2016 року.

Як убачається із матеріалів справи, станом на час звернення позивача до суду з позовом, дитина фактично проживала з батьком ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні. Відповідачка у добровільному порядку матеріальної допомоги, для належного забезпечення потреб сина та його розвитку, не надавала. Доказів на спростування вказаного відповідачкою не надано.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі досягнуто не було. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Слід також зазначити, що відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 17 липня 2024 року за вказаною адресою зареєстрований, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.32).

Згідно із довідки Спеціальної школи І-ІІ ступенів №10 Дарницького району м. Києва від 31 жовтня 2024 року за вих. №113, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчався в 1-А класі спеціальної школи І-ІІ ступенів №10 Дарницького району міста Києва з 02 вересня 2024 року по 06 жовтня 2024 року. Відрахований на підставі заяви матері ОСОБА_1 та довідки №031-16/49 від 04 жовтня 2024 року виданої комунальним закладом «Харківська початкова школа №121 Харківської міської ради» з 07 жовтня 2024 року, в зв`язку з переходом до комунального закладу «Харківська початкова школа №121 Харківської міської ради» (наказ №83/у від 04.10.2024 «Про відрахування зі складу учнів 1-А класу ОСОБА_5 »).

Разом з тим, як зазначає відповідачка, на теперішній час дитина фактично проживає з матір`ю у м. Харків та повністю перебуває на її утриманні. У свою чергу, позивачем не заперечується, що 02 жовтня 2024 року матір ОСОБА_1 забрала сина до міста Харкова.

Так, згідно із довідки від 14 жовтня 2024 року за вих. №03.1-16/51, ОСОБА_3 дійсно навчається у 1-А класі комунального закладу «Харківська початкова школа №121 Харківської міської ради».

Відповідно до характеристики від 14 жовтня 2024 року на ОСОБА_3 , ученя 1-А класу комунального закладу «Харківська початкова школа №121 Харківської міської ради», останній навчається з 07 жовтня 2024 року у інклюзивному 1-А класі. Мати приділяє достатньо уваги дитині, активно приймає участь у навчальному процесі. Учень завжди присутній на онлайн уроках, відповідно до розкладу занять. Мати цікавиться успіхами дитини, постійно на зв`язку.

Відтак, як убачається з матеріалів справи та не спростовано стороною відповідачки, станом на день пред`явлення позову до суду та по 01 жовтня 2024 року включно, дитина фактично проживала з батьком ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні.

Підстав, передбачених ст.188 СК України, для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати дитину, в той період, коли дитина проживала з батьком, не встановлено.

Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання.

Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи.

Відповідачка та позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за нього, забезпечувати йому добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18).

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Беручи до уваги те, що позивачем не подано суду відповідних доказів на обґрунтування стягнення з відповідачки аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі саме 5000,00 грн на дитину щомісячно та доказів того, що відповідачка спроможна сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, суд, на підставі викладеного, керуючись ст. 7 Сімейного кодексу України відповідно до якого - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд врахувавши, інші вищезазначені обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, а також ураховуючи, що батьки в рівних частках зобов`язані утримувати дитину, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що з відповідачки , за період проживання дитини з батьком, підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 3000,00 грн щомісячно, оскільки саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, з урахуванням рівного обовязку батьків є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява ОСОБА_2 подана до суду 29 липня 2024 року, а тому суд вірно присудив стягнення аліментів саме з цього дня, по дату проживання дитини з батьком - 01 жовтня 2024 року включно.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про частове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 липня 2024 року по 01 жовтня 2024 року включно.

Київський апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те , що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність стягнення аліментів саме в таких розмірах, а рішення суду в цій частині ґрунтується виключно на припущеннях суду, без посилання на норми чинного законодавства, оскільки за приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум в Україні на одну особу на місяць установлено з 1 січня 2024 року статтею 7 Закону України №1928-IХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить 2920 грн. Для дітей віком до 6 років - 2 563,00 грн; для дітей віком від 6 до 18 років - 3196,00 грн.

ОСОБА_6 є жінкою працездатного віку, відомостей про незадовільний стан її здоров`я, який не дозволяє працювати, суду не надано та під час судового розгляду в суді першої інстанції та в Київському апеляційному суді не спростовано обов`язку матері щодо утримання дитини в той період, коли дитина проживала з батьком. До апеляційної скарги не долучено також доказів про доходи відповідачки в період, за який стягнуто аліменти, відповідно не доведено, що відповідачка не спроможна з поважних причин, сплатити аліменти у присудженому судом розмірі, на користь позивача, з яким дитина проживала.

Також, колегія суддів частково відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з відповідачкою та перебуває на її утриманні, оскільки, як убачається з матеріалів справи, та не спростовано відповідачкою, станом на день пред`явлення позову до суду та по 01 жовтня 2024 року включно, дитина фактично проживала з батьком ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні. Ні до суду першої інстанції ні до апеляційної скарги не приєднано докази, які б спростували факт проживання дитини з позивачем в період за який ситягнуто аліменти, а також доказів про те, що мати брала участь в утриманні дитини в цей період.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на позивача понесених відповідачкою судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стрикаль Максим Вікторович - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Поливач