УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 760/11213/20

провадження № 61-3585ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бреусом Сергієм Михайловичем,на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу від 03 червня 2020 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2020 року Солом`янським районним судом міста Києва за заявою ОСОБА_3 видано судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2020 року.

05 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про перегляд судового наказу від 03 червня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що під час видачі судового наказу суду не було відомо про те, що неповнолітній син ОСОБА_4 насправді перебував на утриманні та вихованні свого батька - ОСОБА_1 , а не матері ОСОБА_3 , як вона стверджувала у своїй заяві, що є нововиявленими обставинами. Згідно з договором оренди квартири від 03 серпня 2018 року ОСОБА_1 орендував квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на останній сторінці якого зазначено, що в цій квартирі проживатиме троє людей. Відповідно до акта про фактичне проживання від 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дійсно проживають з 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , проте у примітці вказаної довідки зазначено, що ОСОБА_3 зареєстрована і проживає у АДРЕСА_2 . З 31 серпня 2018 року сина сторін було зараховано до загальноосвітньої школи № 166 м. Києва, де останній навчався до 12 вересня 2022 року. Хоча у період з 12 червня 2020 року по 21 серпня 2020 року він вибув з вказаного навчального закладу у зв`язку з переїздом до м. Львів, водночас 10 днів з вказаного строку ОСОБА_4 перебував зі своїм батьком в санаторно-курортному закладі ТОВ «Золота Нива». Таким чином обставини, викладені у заяві про видачу судового наказу, не відповідають дійсності.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу від 03 червня 2020 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що жодних належних доказів проживання дитини разом з батьком та перебування на його утриманні на час винесення судового наказу суду не надано. Належних доказів, які б вплинули на юридичну оцінку обставин під час винесення судового наказу 03 червня 2020 року та які б дали підстави для його скасування, судом не встановлено. Жодна обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною.

20 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд відмовив у перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами, враховуючи помилковий висновок суду, що ОСОБА_1 нібито не надано належних доказів на підтвердження того, що на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу дитина проживала разом з ним. Судами не враховано того факту, що ОСОБА_1 надав належні, допустимі та достовірні докази, які в сукупності підтверджують, що на момент видачі судового наказу існували обставини, які не були встановлені судом, а саме, що дитина проживала з батьком та перебувала на його утриманні. Ця обставина унеможливила належним чином забезпечити принцип змагальності сторін під час розгляду заяви про перегляд

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункти 4 і 5 частини першої статі 161 ЦПК України).

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частина восьма статті 170 ЦПК України.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що судовий наказ про стягнення аліментів не може бути скасований за заявою боржника, проте може бути переглянутий за нововиявленими обставинами, перелік яких не є вичерпним.

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38)).

У постанові від 30 серпня 2021 року у справі № 461/1229/20Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював висновок, що тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року у справі № 645/5876/20 зазначено, що «з урахуванням особливостей наказного провадження щодо видачі судового наказу без проведення судового засідання та повідомлення заінтересованих осіб боржник при поданні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами мав надати рівнозначно переконливі докази на підтвердження проживання дитини з ним порівняно з доказами, наданими ОСОБА_1 при поданні заяви про видачу судового наказу. Апеляційний суд установив, що при зверненні до суду ОСОБА_1 надала видану уповноваженим органом інформаційну довідку щодо місця проживання дитини та паспорт матері, які підтверджують місце проживання ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_1 на день видачі судового наказу. Натомість до заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 додав підписаний сусідами акт про фактичне місце проживання особи, датований 31 жовтня 2021 року, тобто після видачі судового наказу, а також просив допитати сусідів як свідків. Надані ОСОБА_2 докази за висновком апеляційного суду не спростовують обставину проживання дитини разом з матір`ю, встановлену судом при видачі судового наказу на підставі поданих ОСОБА_1 документів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_2 не довів наявність нововиявлених обставин (факту проживання дитини разом з батьком) на момент видачі судового наказу від 16 жовтня 2020 року, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 та перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами».

Суди встановили, що при видачі судового наказу про стягнення аліментів суд виходив з наданих заявником документів, зокрема, що остання є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації, про що суду було надано Акт Львівського комунального підприємства «Південне» від 28 квітня 2020 року, складений в ході проведення обстеження квартири за вказаною адресою. Надані заявником довідка про навчання дитини та її характеристику з навчального закладу, договір оренди квартири від 03 вересня 2018 року та довідка про перевірку житлових умов підтверджують факт спільного проживання заявника, його дружини та їхнього спільного сина, однак не спростовують того факту, що на момент звернення до суду з заявою про видачу судового наказу дитина проживала разом з матір`ю та перебувала на її утриманні. Зокрема, акт про фактичне проживання датований 20 серпня 2020 року, в той час як судовий наказ виданий 03 червня 2020 року. Як на підставу своїх вимог, заявник посилається на те, що дитина перебувала на його утриманні до вересня 2022 року, однак будь-яких доказів на підтвердження викладених обставин суду не надав. Відпочинок з сином в санаторії не може розцінюватися судом як доказ постійного проживання дитини з батьком або перебування на його утриманні, а є лише свідченням виконання батьком свого обов`язку щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Встановивши, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового наказу, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про його перегляд за нововиявленими обставинами.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у справі № № 760/11213/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко