Справа № 185/1318/19
Провадження № 2/185/88/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Рожкової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/1318/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

01.02.2019 Акціонерне товариство «Альфа-банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 75167,49 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 07.12.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 було укладено оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту/ кредитний договір № 500634705 в сумі 53700,00 грн., у строк з 07.12.2017 до 08.12.2021 року. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. У зв`язку з чим, за кредитним договором станом на 30.01.2019 року виникла заборгованість у розмірі 75167,49 грн, яка складається з наступного: 51299,51грн - заборгованість за кредитом; 7785,48 грн - заборгованість по відсотках; 12082,50 грн - заборгованість по комісії; 4000,00 грн - штраф.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.03.2019 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.

Ухвалою від 31 травня 2022 року замінено стягувача у справі № 185/1318/19 за позовом акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал".

Ухвалою від 26.06.2023 заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року в даній справі скасовано та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою від 03 жовтня 2023 року замінено в даній справі позивача з ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» .

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить врахувати обставини, викладені нею в заяві про перегляд заочного рішення. В заяві про перегляд заочного рішення відповідач з посиланням на норми законодавства зазначає, що позовні вимоги про стягнення комісії заявлені безпідставно, нарахування комісії є незаконним відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору в цій частині нікчемні. Просить застосувати строк позовної давності в один рік щодо стягнення штрафу, який пропущений.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 07.12.2017 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство «Альфа-банк», та ОСОБА_1 було укладено договір № 500634705, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 53700,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом 16,99% річних, зі строком повернення до 08.12.2021, розмірі комісії 2,25% від суми кредиту.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У статті 204 ЦПК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Отже, кредитний договір № 500634705від 07.12.2017 є правомірними та чинними, тому підлягає виконанню сторонами.

Проте, відповідач зобов`язання за кредитним договором № 500634705від 07.12.2017 належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 51299,51грн - заборгованість за кредитом; та у розмірі 7785,48 грн - заборгованість по відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості, та не спростовується відповідачем.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження сплати заборгованості за кредитним договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Будь-яких заперечень чи контррозрахунку відповідач не надав.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 51299,51грн - заборгованість за кредитом; 7785,48 грн - заборгованість по відсотках, доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення із відповідача суми заборгованості за комісією за обслуговування кредиту в сумі 12082,50 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49, затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом ,іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31серпня 2022року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що в № 500634705від 07.12.2017 не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, як і відповідних доказів цьому, а також те, що такі послуги надавались відповідачу частіше ніж раз на місяць, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування заборгованості по кредиту, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що позовна вимога щодо стягнення з відповідача комісії у розмірі 12082,50 грн задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення штрафу в розмірі 4000 грн та доводів відповідача про пропуск позивачем спеціального строку позовної давності в один рік, про застосування якого нею заявлено, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Позовна давність застосовується за заявою сторони у справі в разі, якщо позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до умов кредитного договору № 500634705від 07.12.2017 не передбачено сплати штрафу, не визначено розмір штрафу. Позивачем не надано доказів ознайомлення та підписання відповідачем умов, договору, паспорту кредитування тощо, які б передбачили сплату та розмір штрафу, також не надано та не зазначено в позові яким чином розраховано розмір штрафу.

Таким чином, вимога про стягнення штрафу у розмірі 4000 грн задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю позивачем, а тому позовна давність не застосовується.

Судові витрати підлягаю розподілу відповідно дост. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12,13,89,141,259,263- 265,274,279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» () місце знаходження якого: м. Київ, Харківське шосе, 201/203, літера 2А, офіс 602, заборгованість за договором № 500634705 від 07.12.2017 року станом на 30.01.2019 в розмірі 59 084 (п`ятдесят дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн 99 коп., яка складається з наступного: 51299,51грн. - заборгованість за кредитом; 7785,48 грн. - заборгованість по відсотках.

В іншій частині позовних вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» () місце знаходження якого: м. Київ, Харківське шосе, 201/203, літера 2А, офіс 602, понесені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 1517 (одна тисяча п`ятсот сімнадцять) грн. 59 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко