Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2321/24 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 42 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні (без повідомлення учасників справи) в м. Житомирі цивільну справу №286/2321/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. у м. Овручі (повний текст складено 27.12.2024), -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № МТС-630895740 від 11.04.2018 у розмірі 20 191 грн 57 коп., а також вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 11.04.2018 між позичальником ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було підписано угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №МТС-630895740, відповідно до умов якої банк зобов`язався відкрити позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 200 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 11.04.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 26%.

17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» було укладено договір факторингу №2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором (угодою) від 11.04.2018, який укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником ОСОБА_1 .

18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором (угодою) від 11.04.2018, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . У свою чергу, ТОВ «Вердикт-Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за кредитним договором № МТС-630895740 від 11.04.2018, що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, в зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість у вищевказаній сумі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 27 грудня 2024 року позов задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Коллект Центр» (), яке знаходиться за адресою: вул. Мечнікова, 3, офіс 306 в м. Київ, заборгованість за кредитним договором №МТС-630895740 від 11.04.2018 в сумі 16 529 грн 33 коп., що є заборгованістю за тілом кредиту, судовий збір в сумі 2480 грн 23 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3400 грн 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення.

Апеляційна скарга, мотивована тим, що він мав дві картки в АТ «Альфа-Банк»: НОМЕР_2 (термін до 12/21) та НОМЕР_3 (термін до 03/21). Картка № НОМЕР_2 (термін до 12/21) ним взагалі не ніколи не активовувалась. А картка НОМЕР_3 (термін до 03/21) використовувалась ним та згідно квитанції була закрита в зв`язку із повним погашенням суми - 12605 грн, тобто жодної заборгованості не мав. З наданої виписки з рахунку НОМЕР_3 (термін до 03/21) (а.с. 12 позову) за період з 11.07.2018 по 13.02.2000 крім зняття по 1000 грн жодних зарахувань не було, що є обманом, оскільки по вказаному рахунку не видно зарахування суми в розмірі 12605 грн. Тобто, борг був створений штучним шляхом. Крім того, досудової вимоги він не отримував, про борг взагалі не знав.

Також, до апеляційної скарги долучає заяву про застосування строків давності, останню мотивує тим, що в самому позові строк повернення кредиту вказаний 11.04.2021, а позов подано до суду 27.05.2024, тобто з пропуском строку позовної давності, оскільки останнім днем подання позову є 10.04.2024.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» просив рішення суду першої інстанції залишити без змін , вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10.04.2018 ОСОБА_1 , тобто відповідач, підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк».

Згідно умов ч. 2 акцепту Публічної пропозиції, підписанням цього акцепту, він ОСОБА_1 , підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та ПАТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку. Підтвердив, що в день підписання цього акцепту отримав примірник договору та всіх додатків до нього; ознайомлений з положеннями законодавства України, що регулюють порядок відкриття, використання і закриття рахунків, а також надання та користування іншими послугами банку згідно із договором, в тому числі ознайомлений зі змістом інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, також йому відомо про те, що рахунки відкриті на підставі договору забороняється використовувати для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності; приймає пропозицію банку на використання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку (у разі її використання), що відтворені засобами копіювання, зразки яких містяться в договорі, для підписання банком будь-яких документів та вчинення будь-яких правочинів в межах договору, підписання яких можливе із використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку.

11.04.2018 ОСОБА_1 запропонував ПАТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та банком.

Відповідно до розділу ІІІ вказаної оферти «Умови надання кредитної лінії» ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентну ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою пропонує встановити у розмір 26% річних. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно розділу ІV «Умови сплати платежів, визначених угодою/договором» обов`язковий мінімальний платіж пропонує встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Також пропонує банку щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № НОМЕР_4 , в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами договору.

Також, 10.04.2018 відповідачем був підписаний Паспорт споживчого кредиту, в якому містяться інформація та контактні дані кредитодавця, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Відповідно до умов кредитування, зазначених в паспорті споживчого кредиту, сума кредитного ліміту становить 12 500 грн 00 коп.; строк кредитування 12 місяців з можливою пролонгацією для відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; максимальна сума кредиту 200 000 грн; процентна ставка відсотків річних 26%, фіксована; сума щомісячного платежу 919 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка в рік 6,4%.

17.05.2021 між АТ «Альфа-Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» (факто) було укладено договір факторингу №2 (а. с. 16-18).

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Сторони погодили, що за фактом відступлення прав вимог фактор стає стороною всіх основних договорів, укладених між клієнтом та боржниками, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до договору, в силу чого до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, в тому числі, але не виключно, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Право вимоги вважається відступленим фактору з дати повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору. В дату здійснення повної (остаточної) оплати фактором ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього договору.

Згідно п. 4.2 договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 16 500 000 грн., шляхом перерахування на рахунок клієнта № НОМЕР_5 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору.

Копія платіжного доручення №253 від 17.05.2021 підтверджує факт сплати ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» на рахунок клієнта № НОМЕР_5 АТ «Альфа-Банк» 16 500 000 грн 00 коп. Призначення платежу: оплата за право вимоги боргу згідно договору факторингу №2 від 17.05.2021 (а. с. 18 зворот).

Копія Додатку 1-1 та Витяг з Додатку 1-1 до договору факторингу №2 від 17.05.2021 (характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами) підтверджують, що в реєстрі боржників під №8216 значиться ОСОБА_1 , який є боржником за договором №МТС-630895740 від 11.04.2018. Сума заборгованості становить 17 762 грн 67 коп., з них 16 539 грн 33 коп. заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) та 1 223 грн 34 коп. заборгованості за пенею (а. с. 19-21).

18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (факто) було укладено договір факторингу №2 (а. с. 22-24).

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. Сторони погодили, що за фактом відступлення прав вимог фактор стає стороною всіх основних договорів, укладених між клієнтом та боржниками, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до договору, в силу чого до фактора переходять всі права, які належали банку та відступлені клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, в тому числі, але не виключно, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів.

Право вимоги вважається відступленим фактору з дати підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього договору. Акт приймання-передачі реєстру боржників підписується в день укладення цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 16 600 000 грн, шляхом перерахування на рахунок клієнта, зазначений у цьому договорі, у строк до 17.06.2021.

Копії платіжних доручень №260990544, №260990545, №260990546, №260530015 та № від 17.06.2021 підтверджують факт сплати ТОВ «Вердикт Капітал» на рахунок клієнта №UA09 25502 - ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» 2500 000 грн 00 коп., 2500 000 грн 00 коп., 2500 000 грн 00 коп., 5500 000 грн 00 коп. та 3600 000 грн 00 коп. відповідно, що в загальній сумі становить 16 600 000 грн 00 коп. Призначення платежу: оплата згідно договору факторингу №18-05/21 від 18.05.2021 (а. с. 25-26).

Копія акту приймання-передачі Реєстру боржників від 18.05.2021 до договору факторингу №18-05/21 від 18.05.2021 свідчить, що клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» передав, а фактор ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв згідно з вимогами п. 2.3.1 договору реєстр боржників клієнта від 18.05.2021 на компакт-диску, складений за формою згідно із додатком №1-2 до договору. Загальна кількість переданих боржників становить 12 901 (а. с. 24 зворот).

Копія Додатку 1-1 та Витяг з Додатку 1-1 до договору факторингу №18-05/21 від 18.05.2021 (характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами) підтверджують, що в реєстрі боржників під №8216 значиться ОСОБА_1 , який є боржником за договором №МТС-630895740 від 11.04.2018. Сума заборгованості становить 17 762 грн 67 коп., з них 16 539 грн 33 коп. заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) та 1 223 грн 34 коп. заборгованості за пенею (а. с. 26 а-29).

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» стало новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) було укладено договір факторингу №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а. с. 30-32).

Відповідно до п. 2.1. договору за цим договором первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно п. 5.1 вказаного договору первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору реєстри боржників (в електронному та друкованому (підписаному) вигляді) та документацію на умовах та в порядку визначених цим договором.

Відповідно до п. 5.4. договору з моменту відступлення (передачі) первісним кредитором новому кредитору прав вимоги, новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів, за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до ст. 625 ЦК України) за договорами позики (кредитними договорами) (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені первісним кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики (кредитних договорів).

10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 про те, що на виконання умов вказаного договору первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 207 307 (а. с. 32 зворот).

Реєстр боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 (том 2) та витяг з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 підтверджують, що у реєстрі боржників під №61201 значиться ОСОБА_1 , кредитний договір № МТС-630895740, сума заборгованості становить 21 414 грн 91 коп., з них: 16 539 грн 33 коп. заборгованості за основним боргом, 3 652 грн 24 коп. заборгованості за нарахованими відсотками та 1 223 грн 34 коп. заборгованості за пенею (а. с. 35).

Копії розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» згідно кредитного договору №МТС-630895740 станом на 10.01.2023, а також розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» станом на 10.05.2024 свідчать, що загальний борг ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору виведено в сумі 21 414 грн 91 коп., з них: 16 539 грн 33 коп. заборгованості по основній сумі кредиту, 1 223 грн 34 коп. заборгованості по пені, 3 652 грн 24 коп. заборгованості за нарахованими відсотками. Вказані відсотки нараховані за період з 18.05.2021 по 23.03.2022 (а. с. 14-15).

Поряд з тим, вищезазначені копія Додатку 1-1 та Витяг з Додатку 1-1 до договору факторингу №18-05/21 від 18.05.2021 (характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами) свідчать, що на момент передачі прав вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №МТС-630895740 від 11.04.2018 і сума заборгованості становила 20 191 грн 57 коп., з них 16 539 грн 33 коп. заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) та 3 652 грн 24 коп. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що на підставі договорів факторингу, відбулася заміна первісного кредитора на нового кредитора - ТОВ «Коллект Центр». У свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує та допустив заборгованість за кредитним договором №№МТС-630895740 від 11.04.2018 в розмірі 16 539 грн 33 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класичноу вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з іст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 509, 510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України ).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» 10.04.2018 підписано анкету-заяву на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк». Цього ж дня, відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту, до умов якого сума кредитного ліміту становить 12 500 грн 00 коп.; строк кредитування 12 місяців з можливою пролонгацією для відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; максимальна сума кредиту 200 000 грн; процентна ставка відсотків річних 26%, фіксована; сума щомісячного платежу 919 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка в рік 6,4%. За умовами оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії позичальник отримав кредит для особистих потреб шляхом переказу коштів з лімітом кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, з процентною ставкою за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою пропонує встановити у розмір 26% річних. Тип процентної ставки фіксована.

Крім того, судом вірно зазначено, що вищевказані докази ніяким чином не підтверджують укладення між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору саме за №МТС-630895740, на який посилається позивач у своїй позовній заяві.

Однак, поряд з тим, копія виписки по рахунку ОСОБА_1 з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 11.04.2018 по 12.10.2023, відповідно до договору №630895740, підтверджує факт збільшення останньому кредитного ліміту 11.04.2018 до 12 500 грн 00 коп. (а. с. 7 (зворот) - 13).

Таким чином, з урахуванням положень ст. ст. 1046 та 1054 ЦК України, враховуючи, що позивачем надано докази на підтвердження факту зарахування коштів кредитодавцем на рахунок відповідача, відповідно факт укладення кредитного договору №МТС-630895740 від 11.04.2018 вважається доведеним.

Відповідно до розрахунків заборгованості, наданими позивачем у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, відповідач має заборгованість на загальну суму 21 414 грн 91 коп., з них: 16 539 грн 33 коп. заборгованості по основній сумі кредиту, 1 223 грн 34 коп. заборгованості по пені, 3 652 грн 24 коп. заборгованості за нарахованими відсотками.

Судом також встановлено, що на момент передачі прав вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором №МТС-630895740 від 11.04.2018 і сума заборгованості становила 17 762 грн 67 коп., з них 16 539 грн 33 коп. заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) та 1 223 грн 34 коп. заборгованості за пенею. Нарахування відсотків в сумі 3 652 грн 24 коп. відображено не було (а. с. 26 а-29). Відтак, з урахуванням положень ст. 514 ЦК України, позовні вимоги в частині стягнення відсотків задоволенню не підлягають, а заборгованість за пенею не входить до позовних вимог.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості у розмірі 16 539,33 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр», що є заборгованістю за тілом кредиту.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77 - 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що жодної заборгованості ОСОБА_1 не мав, а рахунок був закритий у зв`язку із повним погашенням суми -12 605 грн, що підтверджується квитанцією, а з наданої виписки з рахунку НОМЕР_3 (термін до 03/21) за період з 11.07.2018 по 13.02.2000 крім зняття по 1000 грн жодних зарахувань не було, що є обманом, не є слушними, оскільки відповідно до квитанції №1851763 від 23.12.2019 (а.с. 150) ОСОБА_1 погашено борг в сумі 12 605,00 грн, останній відображено в розрахунку (а.с. 13 на звороті) в колонці №18 розрахунковий період з 11.12.2019 по 10.01.2020 внесення коштів на рахунок 12 605,00 грн, тобто Банком в розрахунок внесена вказана сума погашення, однак колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів, зокрема, довідки Банку щодо повного погашення боргу. Крім того, відповідно до вказаного розрахунку в період з 11.02.2020 по 10.03.2020 відповідачем знімалися кошти з рахунку в сумі 9 000,00 грн, а в період з 11.03.2020 по 17.05.2021 відповідачу нараховувалися та останнім сплачувалася комісія РКО, тобто відповідач знав про вказану комісію та добровільно її сплачував кожен місяць. Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржувала правомірність укладених договорів.

Щодо застосування строків давності, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписи частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦПК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року в справі № 6-3063цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) викладено висновок про те, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач міг заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Вказані висновки засилила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

Так, із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції постановлено 30.07.2024 ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 89).

Вказану ухвалу суду від 30.07.2024 ОСОБА_1 отримав особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с. 104).

Таким чином, відповідач був належно повідомлений судом про розгляд справи, мав змогу подати заяву до суду першої інстанції щодо застосування строку позовної давності, але наданим правом не скористався.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п. 12). У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19).

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, оскільки сторона у спорі не звернулася із заявою до суду, до винесення рішення, тобто з підстав, визначених ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Відповідно до п. 2 частини третьої ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 грудня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 09.04.2025.