Справа № 148/200/25
Провадження №2/148/281/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 квітня 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС»(далі ТОВ «ФК «ЕЙС») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 03.01.2024 між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" (далі - Первісний Кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 , укладено Договір кредитної лінії № 00-10805831, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Первісного Кредитора - https://kachay.com.ua/ та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику.

Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.

Відповідно до договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії в розмірі 7000 грн. на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування Кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту Позичальника, емітовану банком України. За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 5,00% від суми Кредиту, що складає: 350 грн.

Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти у розмірі 7000 грн, виконав в повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від 09.09.2024 з відміткою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН»

Всупереч умов Договору № 00-10805831 від 03.01.2024, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі 30870 грн, яка складається з: 7350 грн. - заборгованість по кредиту; 23520 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

У подальшому, ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали Договір факторингу № 22-01/2024 згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-10805831 від 03.01.2024.

Також, 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та позивач уклали договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-10805831 від 03.01.2024.

В зв`язку з даними обставинами ТОВ "ФК "ЕЙС" змушено звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 00-10805831 від 03.01.2024 в розмірі 30870 грнта понесені судові витрати: судовий збір 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 7000 грн.

Відповідач надіслав до суду пояснення по справі, відповідно до яких, частково визнає позовні вимоги, а саме: суми прострочених платежів по тілу кредиту (тіло кредиту) у розмірі 7350 грн.

Щодо суми прострочених платежів по процентах відповідач зазначив, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Згідно із умовами Договору № 00-10805831 про надання кредиту від 03.01.2024, факт укладення якого не заперечується відповідачем, встановлена орієнтовна реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 1749.60 % річних, що, як вбачається, є непомірним тягарем для відповідача як споживача фінансових послуг.

Позивач просить стягнути з відповідача відсотки у розмірі, що більше ніж у чотири рази перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту, тому, відповідач ОСОБА_1 вважає, що змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційній, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми договору, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Таким чином, з огляду на наведене, ОСОБА_1 вважає, що можливо зменшити розмір прострочених платежів по процентах до 50 % від суми прострочених платежів по тілу кредиту, тобто до 3675 грн.

Щодо витрат на професійну правову допомогу, відповідач просить зменшити їх розмір до 2500 грн, оскільки, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, тому з врахуванням складності та категорії справи, обсягу доказів, наявності сталої судової практики та великої кількості шаблонів позовних заяв в мережі Інтернет, ОСОБА_1 вважає, що вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви не потребували від професійного адвоката значних витрат часу, які вказані в позовній заяві, та розмір витрат на правничу допомогу є завищеним.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка мотивована наступним.

В своєму відзиві відповідач ОСОБА_1 заперечує щодо розрахунку заборгованості, вважає його завищеним, хоча і умови, за якими він нараховувались були йому відомі та погодженні при підписанні Кредитного договору, проте, представник позивача вважає, що розрахунок повністю відповідає кредитному договору, його пунктам та вказує реальне щоденне нарахування відсотків.

Щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором, представник позивача вказує, що на момент подання позовної заяви відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № від 03.01.2024, належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі - 30 870 грн., яка складається з наступного: 7350 грн. - заборгованість по кредиту; 23520 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 16.08.2024 -16.12.2024.

Згідно пункт 1.4.4. кредитного договору, у разі невиконання Позичальником умови Програми лояльності щодо отримання знижки, тобто несплати Позичальником платежу не пізніше наступного дня за Рекомендованою датою погашення процентів, визначеною п.1.3.1. даного Договору, за зниженою процентною ставкою, Позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за стандартною процентною ставкою, встановленою п.1.4.1. даного Договору. Тобто, відповідач підписуючи даний договір повністю розумів умови, на яких отримує кредитні кошти та повністю погодився на данні умови.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно його позовних вимог просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, при винесенні рішення просить врахувати його позицію викладену в поясненнях.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Між ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та відповідачем ОСОБА_1 03.01.2024 укладено Договір кредитної лінії № 00-10805831 (а.с. зв. б. 11-15) у формі електронного документа. Сторони погодили суму кредитного ліміту 7000 грн, строк дії кредитної лінії 240 календарних днів, дата повернення кредиту 30.08.2024, знижену процентну ставку 1,2 %, стандартну процентну ставку 2,40 %, орієнтовну реальну річну процентну ставку за стандартною процентною ставкою - 1749,60 %, орієнтовну реальну річну процентну ставку за зниженою процентною ставкою - 1602,96 %, орієнтовну загальну вартість кредиту за стандартною процентною ставкою 47670 грн, орієнтовну загальну вартість кредиту за зниженою процентною ставкою 45150 грн, кредит надається шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку позичальника НОМЕР_1 .

Відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Первісного Кредитора -https://kachay.com.ua/та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику (а.с. 16-22).

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши позивачу кредит у сумі 7000 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 204/09 від 09.09.2024, перерахування грошових коштів на платіжну картку позичальника НОМЕР_1 (а.с. зв. б. 23, 24).

За договором № 00-10805831 від 03.01.2024 у відповідача ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 30870 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7350 грн, прострочена заборгованість за процентами 23520 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку станом на 16.12.2024, а також детальними розрахунками заборгованості від 16.08.2024 (а.с. 32, 33).

Між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» 22.01.2024 укладено Договір факторингу №22-01/2024, згідно умов якого, ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 00-10805831 від 03.01.2024 (а.с. 34-38).

Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до відповідача загальну суму 9030 грн (а.с. зв. б. 43, 44).

Також, 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ "ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, згідно з умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-10805831 від 03.01.2024 (а.с. зв. б. 45-50).

Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 30870 грн (а.с. 55).

Також, на виконання ухвали суду від 24.03.2025, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надав інформацію про рух коштів по картці ОСОБА_1 (а.с. 100-104), відповідно до якого, 03.01.2024 о 20:39 год на картку № НОМЕР_2 надійшли грошові кошти у розмірі 7000 грн, деталі операції: payway1*tr5av. Крім того, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» зазначили, що кошти зараховувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у банку відсутня інформація, щодо призначення платежу, рахунків відправників.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Статтею 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики.

За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору.

Згідно вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-10805831 від 03.01.2024.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно виписки з особового рахунку станом на 16.12.2024, а також детальними розрахунками заборгованості від 16.08.2024 (а.с. 32, 33), відсотки відповідачу були фактично нараховані з 03.01.2024 по 16.08.2024, строк дії кредитного договору визначено з 03.01.2024 по 30.08.2024, тобто відсотки нараховані в межах строку дії договору.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований та власного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не надано.

Щодо зменшення заборгованості по процентам, суд приходить до такого.

У постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, на висновки якої послався суд першої інстанції у цій справі, вказано, що «Суди попередніх інстанцій встановили, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги таке. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання».

З аналізу змісту вказаного правового висновку ВП ВС, стає зрозумілим, що кваліфікувати як несправедливі (а отже і недійсні) можна умови договору щодо нарахування санкцій за порушення однією зі сторін своїх договірних зобов`язань, у разі, якщо їх розмір вносить істотним дисбаланс у обсяг прав та обов`язків учасників правовідношення за договором.

У даному випадку заборгованість, що нараховується позивачем, стосується виконання зобов`язань позичальника по сплаті відсотків за користування кредитними коштами (тобто своєрідної оплати за законне та правомірне строкове користування чужим майном), у той час як правові висновки, вказані відповідачем у його поясненнях, стосуються санкційних нарахувань, тобто тих, що мають місце у разі неправомірного користування позичальником отриманими по кредиту коштами, наприклад це може бути неустойка (пеня чи штраф), а також нарахування відсотків річних за приписами ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання грошових зобов`язань.

Отже, суд вважає, що правових підстав для зменшення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, у даній справі не має, та з врахуванням того, що відповідач укладаючи кредитний договір з позивачем, погодився із запропонованою відсотковою ставкою та порядком нарахування відсотків, тобто вважав умови кредитного договору прийнятними для себе, враховуючи наявну пропозицію на ринку кредитування.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 00-10805831 від 03.01.2024 належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору. Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитним договором, відповідач порушує свої зобов`язання за ним.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів на спростування позиції представника позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч. 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

Згідно матеріалів справи, представник позивача в підтвердження витрат на правничу допомогу надав: договір про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024 (а.с. зв. б. 56, 57), додаток № 1 до Договору, Протокол погодження вартості послуг (а.с. 58), додаткову угоду № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024 (а.с. зв. б. 58, 59), акт прийому-передачі наданих послуг (а.с. 60), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 виданого 24.04.2012 (а.с. зв. б. 60), довіреність від 04.12.2024, якою Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» уповноважила здійснювати представництво в суді адвоката Тараненка А.І. (а.с. 61).

Надаючи оцінку наданим доказам суд зважає, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.3, 11 Закону України «Про електронну комерцію», ст.18 Закону України "Про електронні довірчі послуги", ст.207, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 599, 610-612, 626, 628, 629, 639, 1048-1050, 1054, 1055, 1077 ЦК України, ст.4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 223, 247, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «ЕЙС», , місцезнаходження якого: вул. Харківське шосе, 19, офіс 2005, м. Київ, 02090, заборгованість за кредитним договором № 00-10805831 від 03.01.2024,в розмірі 30870 грн (тридцять тисяч вісімсот сімдесят гривень), з яких: 7350 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 23520 грн - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія «ЕЙС», , місцезнаходження якого: вул. Харківське шосе, 19, офіс 2005, м. Київ, 02090, судові витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн (три тисячі гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: