Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року м. Львів.

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р. ,

з участю:

секретаря судового засідання Маковської Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить стягнути з останнього на її користь кошти в розмірі 51438, 52 доларів США, дана заборгованість складається з: 50000, 00 доларів США сума позики, 1438,52 доларів США 3 % річних.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 05.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. 05.10.2017 року позивачка на виконання вимог договору позики передала відповідачці грошові кошти в розмірі 70 000,00 доларів США. Позику ОСОБА_2 отримувала на купівлю квартири та зобов`язувалась повернути кошти до 10.10.2021 року. Взяті на себе зобов`язання відповідачка виконала частково. У 2020 році ОСОБА_2 повернула частину позики в розмірі 20 000,00 доларів США. 02.11.2020 сторонами погоджено, що залишок заборгованості в розмірі 50 000,00 доларів США має бути повернуто до 31.12.2023 про що відповідачка написала нову розписку. Укладаючи договір позики, ОСОБА_2 гарантувала своєчасне та належне виконання умов договору позики, посилаючись на те, що її підприємницька діяльність нічим не буде обтяжена і дасть можливість отримувати певний дохід, достатній для належного та своєчасного виконання умов договору позики. В особистих розмовах з позивачко ОСОБА_2 від оплати боргу не відмовляється та не заперечує про те жодних дій на повернення боргу не вживає. Позивачка вважає, що усі вказані обставини дають підстави вважати, що відповідачка ухиляється від виконання свого обов`язку щодо повернення коштів. ОСОБА_2 свої зобов`язання згідно з договором та вказаних нею у борговій розписці, у встановлені строки не виконує, що є підставою для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів позивача. Враховуючи наведене просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.12.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено за безпідставністю. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

26.12.2024 року позивачкою усунено недоліки зазначені в ухвалі суду від 18.12.2024 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.01.2025 року відкрито загальне судове провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка та її представниця у останнє судове засідання не з`явилися, однак представниця позивачки подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, також зазначила в заяві, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити позов.

Відповідачка у останнє судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подала.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 05.10.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до змісту розписки, відповідачка отримала від позивачки грошові кошти у розмірі 70000, 00 доларів США на купівлю квартири. Термін повернення до 10.10.2021 року / а. с. 10-11/.

03.12.2017 року ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 5000, 00 доларів США. 08.12.2019 року відповідачка повернула позивачці 10000, 00 доларів США. 03.10.2020 року ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 5000, 00 доларів США, що вбачається зі згаданої розписки.

02.11.2020 сторонами погоджено, що залишок заборгованості в розмірі 50 000,00 доларів США має бути повернуто до 31.12.2023 про що відповідачка написала нову розписку /а. с. 9/.

Однак, у визначений розпискою термін ОСОБА_2 не повернула кошти позивачці.

Згідно ч.2 ст.11 ЦК України, передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, у тому числі, договори та інші правочини .

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

Відповідно до вимог ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Встановлено, що згідно розписки, відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути позивачці позичені у неї грошові кошти та повернути їх у вказаний строк. Розписка підписана власноручно відповідачкою і є фактом виникнення зобов`язання відповідачки перед позивачкою. Наявність у позивачки розписки ОСОБА_2 свідчать про неповернення нею боргу.

Частинами першою, другою статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку , встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 року «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом КМУ від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона цд укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання позики в іноземній валюті позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цього з огляду на положення ст. 1046 та 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язань з боку позичальника є повернення коштів у строки та розмірі саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в сіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таку правову позицію висловлено Великою палатою Верховного суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Таким чином, загальний розмір заборгованості у відповідачки перед позивачкою згідно розписки про отримання коштів становить 50000,00 доларів США.

Оскільки відповідачкою прострочено повернення суми боргу, тому з ОСОБА_2 на користь позивачки підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми, що становить 1438,52 доларів США.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають до задоволення, оскільки відповідачкою порушено умови договору позики (розписки) від 05.10.2017 року та 02.11.2020 року, відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що борг погашено, та позов є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 15140, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 192, 207, 526, 612, 625, 629, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики у розмірі 51438, 52 доларів США, що складається з: 50000, 00 доларів США - суми позики та 1438, 52 доларів США. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір 15140, 00 грн.

Повний текст рішення виготовлено 01.04.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його оголошення до Львівського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Р. Юрків.