Справа № 515/901/24
Провадження № 2/513/132/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області суду позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, суд, - В С Т А Н О В И В :

03 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулась до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, посилаючись на таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області помер батько позивача ОСОБА_4 , який за життя вчинив заповіт на ім`я її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким заповів все своє майно де б воно не було б та з чого воно б не складалось та все те, що за життя він мав право.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за заповітом та син позивачки ОСОБА_2 , вже успадкував земельні ділянки та отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину. Проте, окрім земельних ділянок після смерті ОСОБА_4 , залишився житловий будинок з будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Син позивачки має право успадкувати вищезазначений житловий будинок після смерті спадкодавця за заповітом.

За звернення з заявою про прийняття спадщини за заповітом, Держаним нотаріусом Саратської Державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю. позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_2 свідоцтва права на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на житловий будинок, померлого ОСОБА_4 . Інакше як у судовому порядку син позивачки не може успадкувати житловий будинок, що залишився після смерті спадкодавця.

Враховуючи викладене, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визнати за її сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на житловий будинок, що залишився після смерті її батька за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області О.А. Дем`янової від 03 червня 2024 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратському районному суду Одеської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 липня 2024 року, справу передано у провадження судді Миргород В.С.

Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження.

Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Давиденко К.В. в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, місце та час розгляду справи. До суду представник позивача направив заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (вх. № 2287/25-Вх від 08.04.2025 р.).

Представник відповідача Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, місце та час розгляду справи шляхом направлення повідомлення про виклик в підсистему «Електронний суд», заяв та клопотань відносно розгляду справи № 515/901/24 надходило.

У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторони, повідомленої про дату, місце та час розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із такого.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 , виданим 24 лютого 2023 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису № 69.

Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді:

1/2 (одна друга) частки земельної ділянки, розташованої на території Трапівської сільської ради Білгород-Дністровського (бувшого Татарбунарського) району Одеської області, загальною площею 4,0264 га, кадастровий номер зомельної ділянки: :01:001:0973;

1/3 (одна тертя) частки земельної ділянки, розташованої на території Вишніської сільської ради (за межами населеного пункту) Білгород-Дністровського (бувшого Татарбунарського) району Одеської області, загальною площею 3,9988 га, кадастровий номер зомельної ділянки: :001:0295;

земельна ділянка, розташована на території Вишніської сільської ради (за межами населеного пункту) Білгород-Дністровського (бувшого Татарбунарського) району Одеської області, площею 3,9983 га, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1362;

земельна ділянка, розташована на території Лиманської сільської ради(за межами населеного пункту) Білгород-Дністровського (бувшого Татарбунарського) району Одеської області, площею 0,6000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1544

житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не прийняти її.

Стаття 1218 Цивільного кодексу України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивачка є донькою ОСОБА_4 , а її син ОСОБА_2 , спадкоємцем за заповітом.

Факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_4 та спадкоємцем ОСОБА_2 , як між дідом та онуком, підтверджено:

копією свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , виданого на підставі актового запису № 9 від 17 березня 1995 року Трапівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, відомості про батьків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 , виданого на підставі актового запису № 322 від 02 жовтня 2015 року, відділом державно реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в одеській області, відомості про батьків: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

11 жовтня 2023 року позивачка, яка діяла в інтересах ОСОБА_2 звернулась до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. з заявою про прийняття спадщини за заповітом померлого батька, яким була заведена спадкова справа №89/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Як вбачається з копії спадкової справи №89/2023, 11 червня 2013 року ОСОБА_4 вчинив заповіт на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким заповідав усе його майно де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалось, а також все те, на що за життя він мав право.

Однак, постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. від 11 жовтня 2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на житловий будинок, померлого ОСОБА_4 .

Як вбачається із виписки погосподарської книги № 9 по Лиманській сільській раді від 03 червня 2024 року № 16/16-05, у відповідності до карти об`єкта господарського обліку на 2021-2025 роки, номер об`єкта 0721-1 за адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок власником, якого є ОСОБА_4 .

Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст.ст.12, 13, 76, 81, 89 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, мотиви для чого є наступними.

Так, у відповідності до змісту наведених судом вище норм цивільного законодавства набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, зокрема на нерухоме майно (будівлі, квартири, земельні ділянки тощо). Можливість виникнення права власності безпосередньо на підставі рішення суду передбачено лише у ст.335 (набуття права власності на безхазяйну річ), ст.344 (набувальна давність) та ст. 376 (самочинне будівництво) ЦК України, в усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема в порядку спадкування (ст.ст.328, 1216 ЦК України). В свою чергу, рішення суду про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України в контексті ст.1216 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах (тобто позивач вже став власником спірного майна, а не намагається ним стати через пред`явлення позову), у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, позивачем у спорах про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої права у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, набуття такого права на законних підставах. Крім того, оскільки цивільні права можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства (ст.11 ч.3 ЦК України), то в такому випадку позивачу необхідно довести перед судом наявність передбачених такими актами законодавства обставин та умов, безпосередньо на підставі яких у нього за законом виникло спірне право власності, за захистом якого він і звертається до суду із позовом про визнання за ним цього права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто метою подання позову про визнання прав власності в порядку спадкування є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою, якщо зробити це іншим шляхом неможливо.

Зазначена абзацом вище правова позиція суду, сформульована при розгляді даної цивільної справи, повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 07 вересня 2016 року по справі №6-727цс16, правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 жовтня 2019 року по справі №344/11473/13-ц, від 31 жовтня 2019 року по справі №447/2434/16-ц, від 18 грудня 2019 року по справі №127/9250/14-ц, від 03 червня 2020 року по справі №159/4837/15-ц, від 03 червня 2020 року по справі №161/12411/17, від 01 липня 2020 року по справі №216/5834/15-ц, від 15 липня 2020 року по справі №175/1765/16, від 19 серпня 2020 по справі №569/6008/19, правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 21 березня 2018 року по справі №760/14438/15-ц, від 07 листопада 2018 року по справі №520/6819/14-ц.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі №265/6868/16-ц, від 19 травня 2020 року по справі №175/1941/16-ц, від 31 березня 2021 року по справі №463/4616/18, від 06 жовтня 2021 року по справі №234/17030/18, від 10 листопада 2021 року по справі №759/19779/18, від 19 січня 2022 року по справі №280/4/18, від 22 червня 2022 року по справі №755/13736/20, від 07 грудня 2022 року по справі №2-21/2010.

При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Аналогічні правові висновки містять у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року по справі №925/642/19, а також у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі №826/4406/16, від 08 грудня 2021 року по справі №372/1712/19.

Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду знайшли підтвердження всі заявлені позивачем в обґрунтування її вимог фактичні обставини, зокрема, факт смерті спадкодавця батька позивача, внаслідок чого відкрилась спадщина за заповітом на належне останньому спадкове майно, до якого входить і право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Не може бути перешкодою для задоволення позову відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок, а саме відсутність державної реєстрації права власності на фактичне майно ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до норми ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності, вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. В той же час, судом встановлено набуття батьком позивача права власності на житловий будинок на підставі прямих норм законодавства, чинного як на момент виникнення спірних правовідносин, так і законодавства, чинного на теперішній час, зокрема у відповідності до ст.1268 ч.5 ЦК України. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі №363/4852/17.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем у порядку спадкування за заповітом права власності на житловий будинок, належний спадкодавцю на підставі вищезазначених доказів.

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 211, 259, 247, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича до Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування задовільнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Дата складення повного рішення 09 квітня 2025 року.

Суддя В. С. Миргород