ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/976/23

Провадження № 22-ц/820/341/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: представник банку адвокат Панченко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2024 року (суддя Вознюк Р.В.) за позовом акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року АТ «СЕНС БАНК» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.07.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 962/52-РКМ36 згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 49800 дол.США, відсоткова ставка 15,5 % річних.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 962/52-РКМ36 від 28.07.2008 року.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 року у справі №390/14 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі - 1479650 грн. та 15196,50 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06.10.2014 року у справі №755/25515/14-ц видано АТ «Укрсоцбанк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків №390/14 від 01.04.2014 року.

Станом на дату подання даного позову рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист №755/25515/14-ц позичальником не виконано, заборгованість за Кредитним договором №962/52-РКМ36 від 28.07.2008 року не погашена.

Оскільки рішення третейського суду не виконане, із відповідача відповідно до ст.625 ЦК України підлягають стягненню інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних.

10 вересня 2019 року AT «Укрсоцбанк» приєднано до АТ «Альфа-Банк», 12 серпня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінено назву на АТ «СЕНС БАНК».

Із урахування викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь, і 1061582,97 грн, з яких 220001,74 грн. - 3% річних, та 841581,23 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ«СЕНС БАНК» заборгованість в розмірі 317589 грн. 19 коп., яка складається з 72909,26 грн. - 3 % річних, 244679,93 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ«СЕНС БАНК» судовий збір в сумі 4764,38 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що саме у зв`язку із невиконанням рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 року у справі №390/14, на виконання якого ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва видано виконавчий лист, у позивача виникло право на звернення з позовом відповідно до вимог статті 625 ЦК України, оскільки на підставі вищезазначеного рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання.

Суд першої інстанції врахувавши те, що рішення боржником не виконано, у спірних правовідносинах мало місце невиконання боржником грошового зобов`язання, яке є триваючим правопорушенням, подачу представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності, та положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних за період 05.07.2020 року по 23.02.2022 року в розмірі 317589,19 грн., з яких 72909,26 грн. - 3% річних, а 244679,93 грн. - інфляційні втрати.

Додатковим рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року стягнуто з АТ «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати на правничу допомогу в сумі 7008 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представник позивача посилається на рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1479650 грн. 55 коп., копія якого відсутня у додатках до позовної заяви. Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 стягувалося 721857,26 грн. за Кредитним договором № 962/52-РКМ36 і 757793,29 грн. - за іншим Кредитним договором № 962/58-РКМ41, а разом 1479650 грн. 55 коп. У тексті позовної заяви йдеться про заборгованість за Кредитним договором № 962/52-РКМ36 721857,26 грн. Натомість, розрахунок 3 % річних та інфляційних збитків позивач виконав, виходячи із загальної заборгованості з двома кредитними договорами, розміром 1479650,55 грн., що не відповідає дійсності. Кредитні договори № 962/52-РКМ36 і № 962/58-РКМ41 були забезпечені договорами застави, заставне майно арештовано, при цьому, кредитні кошти відповідачем ОСОБА_1 не отримувалися і не використовувалися. Згідно відповіді на адвокатський запит підтверджено, що виконавчих проваджень, щодо стягнення з ОСОБА_1 на виконанні в Красилівському відділі державної виконавчої служби у Хмельницькому районі не перебуває. Також встановлено, що до відділу тричі надходив виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва №755/5815/14-ц від 24.10.2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 1479650,55 грн., третейського збору 15196,50 грн. та судового збору 243,60 грн., що разом становить 1495090,95 грн. та станом на 13.12.2023 року виконавчий документ повторно до примусового виконання не пред`являвся.

На думку апелянта, позивачем також не доведено безспірність списання суми 1479650,55 грн., що має вирішальне значення для застосування ст.625 ЦК України. Ні кредитний договір, ні ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2014 року про видачу виконавчого листа на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014, не є належними, допустимими та достатніми доказами, які б свідчили про те, що станом на дату звернення позивача до суду з позовом у цій справі відповідач мав заборгованість на суму 1479650,55 грн. З дати прийняття ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06.04.2014 року до дати звернення позивача до суду з цим позовом пройшло майже 10 років, протягом яких позивач мав на руках виконавчий лист та який не було надано суду в якості доказу. Зазначає, що встановлені у рішенні постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 обставини заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором та її розмір у сумі 1479650,55 грн, підлягають обов`язковому доказуванню при розгляді цієї справи.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Пасічник С.П. не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник АТ «Сенс-Банк» адвокат Панченко Д.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 28.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 962/52-РКМ36 згідно умов якого відповідач отримав кредит на суму 49800 дол.США зі сплатою 15,5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.07.2011 року.

Відповідно до п.6.2 вищевказаного кредитного договору сторонами погоджено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків Ярошовцем В.М.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 року по справі №390/14 позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» були задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитними договорами № 962/52-РКМ36 від 28.07.2008 та № 962/58-РКМ41 від 29.08.2008 в сумі 1479650,55 грн. та 15196,50 грн. третейського збору. А саме, заборгованість за кредитним договором № 962/52-РКМ36 від 28.07.2008 року склала 721857,26 грн., заборгованість за кредитним договором № 962/58-РКМ41 від 29.08.2008 року склала 757793,29 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06.10.2014 року у справі №755/25515/14-ц видано АТ «Укрсоцбанк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків №390/14 від 01.04.2014 року.

Згідно відповіді Красилівського районного відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) до відділу тричі надходив виконавчий лист Дніпровського районного суду м.Києва №755/5815/14-ц від 24.10.2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 1479650,55 грн., третейського збору 15196,50 грн. та судового збору 243,60 грн. що разом становить 1495090,95 грн. Відділом тричі виносились постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. Станом на 13.12.2023 року виконавчий документ повторно до примусового виконання не пред`являвся.

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів акціонерного товариства «Альфа-Банк» (надалі - АТ «Альфа-Банк») та єдиним акціонером AT «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію AT «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції.

30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з кредитних договорів № 962/52-РКМ36 від 28.07.2008 та № 962/58-РКМ41 від 29.08.2008, що підтверджується рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 01.04.2014 року по справі №390/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитними договорами № 962/52-РКМ36 від 28.07.2008 та № 962/58-РКМ41 від 29.08.2008 в сумі 1479650,55 грн.

Отже, зазначеним судовим рішенням від 01.04.2014 року по справі №390/14, на виконання якого ухвалою Дніпровського районного суду від 06.10.2014 року у справі №755/25515/14-ц видано АТ «Укрсоцбанк» виконавчий лист, підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком у розмірі 1479650,55 грн., та його порушення, яке виникло на підставі кредитних договорів.

Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних, врахувавши подачу представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності, та положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за період 05.07.2020 року по 23.02.2022 року в розмірі 317589,19 грн., з яких 72909,26 грн. - 3% річних, а 244679,93 грн. - інфляційні втрати.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк