Номер провадження: 22-ц/813/2620/25
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Заліпаєва Ю.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката Алфєєва Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заліпаєва Юрія Валерійовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року про відмову в забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Шенцевої О.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Вахненко Ю.О., про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

28.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Вахненко Ю.О., про визнання договору дарування недійсним.

Крім того, ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Заліпаєва Ю.В. звернувся із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 100, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві власності.

Заява була обгрунтована тим, що позивач надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 40 000,00 доларів США в рахунок купівлі-продажу квартири, про що складено розписку.

В свою чергу, 09.12.2021 року відповідач надав позивачу нотаріальну довіреність на розпорядження квартирою (майновими правами), яку в подальшому відкликав. При цьому, відповідач не виконав свої зобов`язань перед позивачем, порушивши графік платежів за квартиру та не повернув позивачу грошові кошти. В подальшому, за заявою позивача за вказаним фактом було розпочато досудове розслідування.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено (а.с.68-72).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Заліпаєва Ю.В. просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.75-78).

В заяві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.90-92).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачам, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження відповідачами майна, що може унеможливити виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати об`єктивний характер та бути доведене належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушеними у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. При цьому суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Тобто, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо посилатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, або ефективного захисту прав позивача.

Про достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті, може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ставить питання про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 86,3 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., укладеного 14.12.2023 року між відповідачем ОСОБА_2 та його дітьми відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що він надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 40000 доларів США в рахунок купівлі-продажу спірної квартири, про що складено відповідну розписку.

14.12.2023 року вищевказана квартира, що належна відповідачу ОСОБА_2 , була подарована ним своїм дітям, за нотаріально посвідченим договором, який позивач просить визнати його недійсним, посилаючись на його фраудаторність.

Зазначені обставини свідчать про обґрунтованість заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, та про необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 86,3 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., до розгляду справи по суті позовних вимог, так як сумніви позивача стосовно того, що вищевказана квартира може бути і в подальшому відчужена відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 іншій особі (особам), що в свою чергу може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своєї заяви про забезпечення позову, заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів своєї апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити та накласти арешт на кв. АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заліпаєва Юрія Валерійовича задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2024 року про відмову в забезпеченні позову скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Вахненко Ю.О., про визнання договору дарування недійсним, задовольнити.

Накласти арешт на кв. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 100, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві власності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.04.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева