ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лисенка Дмитра Вячеславовича, представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг», на заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 квітня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 16 квітня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ТОВ «Авентус Лізинг» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором фінансового лізингу у розмірі 215 652,44 грн та судові витрати у розмірі 3 321,72 грн.

В обґрунтування позову посилалося на такі обставини і доводи.

20.01.2022 між ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» і ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №ЧГ-1833, за умовами якого останній отримав у користування автомобіль марки «HYUNDAIELANTRA», 2012 року виписку, і зобов`язався вносити лізингові платежі, згідно графіку до договору, у розмірі 14 061,48 грн кожного місяця, до 20 січня 2024 року.

ОСОБА_1 допустив неналежне виконання зобов`язання за договором лізингу, що призвело до утворення заборгованості і стало передумовою для його розірвання 15.08.2022.

ОСОБА_1 за станом на день подання позову не виконав вимогу щодо погашення заборгованості за договором лізингу у розмірі 215 652,44 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокат Лисенко Д.В., представник ТОВ «Авентус Лізинг», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наведені обставини і доводи позовної заяви та стверджується, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував зміни, що були внесені у ЗУ «Про фінансовий лізинг» у червні 2021 року, згідно яких нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу відбувається лише на вимогу однієї із сторін договору. До спірних правовідносин має бути застосований спеціальний закон, тобто ЗУ «Про фінансовий лізинг» з урахуванням внесених до нього змін.

З наведених підстав стверджується, що висновки суду про нікчемність укладеного між сторонами договору є помилковими.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2022 між ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» і ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу №ЧГ-1833, за умовами якого останній отримав у користування автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA», 2012 року виписку, і зобов`язався здійснювати вносити лізингові платежі згідно графіку до договору у розмірі 14 061,48 грн щомісячно до 20 січня 2024 року.

Згідно п.11.2 договору лізингодавець має право відмовитися в односторонньому порядку від договору та/або вилучити об`єкт фінансового лізингу у разі не сплати лізингового платежу (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить 60 або більше календарних днів з дня настання строку сплати першого простроченого платежу або його частини.

Відповідно до копії повідомлення №АЛ-621 від 05.08.2022 про відмову від договору фінансового лізингу №ЧГ-1833 від 20.01.2022 ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» повідомило ОСОБА_1 про те, що за станом на 20.01.2022 у нього наявна заборгованість, строк прострочення по оплаті якої перевищує 60 днів, у зв`язку з чим товариство відмовляється від договору фінансового лізингу.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період з 20.01.2022-22.02.2022 за станом на 13.09.22 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за договором фінансового лізингу у розмірі 174 991,12 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, нотаріально не посвідчений, отже він є нікчемним, тобто не створив юридичних наслідків для відповідача по справі у вигляді сплати платежів за договором та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням договору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ч.1, ч.2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4, ч.5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року (справа № 756/11019/22) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

З огляду на зазначене та враховуючи параграф 1 глави 58 ЦК України вбачається, що у частині другій статті 806 ЦК України закріплена норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 глави 58 ЦК України), тому до договору лізингу можуть застосовуватися лише норми параграфа 1 глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави.

Таку правову позицію викладено, зокрема у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2023 року у справі №465/1231/22 (провадження № 61-6251св22), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник.

Натомість у справі, яка є предметом касаційного перегляду, договір лізингу був укладений 22 жовтня 2021 року, тобто вже після набрання чинності новим Законом України від 04 лютого 2021 року № 1201-IX «Про фінансовий лізинг» (набрав чинності 13 червня 2021 року), і тому правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються цим законом в новій редакції, який визначає загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно із статтею15 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, чинній на час укладення договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі.

Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін.

Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору (частина третя статті 15 Закону).

Таким чином, починаючи з 13 червня 2021 року, нормами Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.»

У межах розгляду цієї справи встановлено, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами 22 січня 2022 року, тобто після 13 червня 2021 року, отже до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЗУ «Про фінансовий лізинг» у редакції, що діяла за станом на час укладення цього договору, і яка не передбачала обов?язкового нотаріального посвідчення договору.

У справі відсутні належні і допустимі докази того, що відповідач у справі вимагав нотаріально посвідчити договір від 22 січня 2022 року, але відповідач ухилився від виконання такої вимоги.

З огляду на наведене у цьому спорі слід виходити з того, що сторони у встановленому порядку уклали договір фінансового лізингу, а відповідач з урахуванням наявних у справі доказів не виконав належним чином взяті на себе зобов?язання зі сплати лізингових платежів.

Згідно зі ст.526, ст.530, ст.610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Наявними у справі доказами підтверджений (не спростований) як факт порушення зобов?язання відповідачем, так і розмір заборгованості за укладеним договором, що є підставою для задоволення позову.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог, а саме про стягнення із відповідача на користь позивача несплачених лізингових платежів у заявленій сумі.

Відповідно 141 ЦПК України у зв?язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі плати судового збору: за подання позову у сумі 3 321,72 грн (а.с.40), за подання апеляційної скарги у сумі 4 852,20 грн, а всього 8 173,92 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» задовольнити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 , видана 21.02.202, запис 232) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» (ід.код.42441539; 04116, м.Київ. вул. Митрофана Довнар-Запольського,5, офіс 220) заборгованість за договором фінансового лізингу у розмірі 215 652,44 грн і судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 173,92 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов