КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2036/23
Провадження № 6/488/25/25
УХВАЛА

Іменем України

09.04.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Волошиній Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

Встановив:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказала, що 23.06.2023 року Корабельним районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

З часу спільного проживання з боржником - батьком дитини він періодично виїзджав на заробітки до Естонської Республіки, де працював за контрактом у м. Таллінн.

Після отримання судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина, заявниці стало відомо, що боржник не тільки не повернувся в Україну, але і взагалі не має такого наміру на майбутнє, бо у країні свого перебування має постійну роботу та житло. Також стало відомо, що він отримав посвідку на проживання в Естонській Республіці.

Оскільки на території України у боржника не було ані майна, ані місця роботи, ОСОБА_1 не стала ініціювати питання щодо відкриття виконавчого провадження у відповідному відділі державної виконавчої служби.

Заявниця зазначила, що у разі проживання боржника за кордоном, питання щодо аліментних обов`язків регулюється міжнародними договорами України та Законом України "Про міжнародне приватне право".

Так, з`ясувавши, що ОСОБА_2 залишився проживати та працювати у Естонській Республіці, заявниця відповідно до ст.ст. 40, 41 Договору між Україною і Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 1995 року, 29.09.2023 року звернулась до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із клопотанням про визнання та виконання на території Естонської Республіки судового наказу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 23.06.2023 року по справі № 488/2036/23.

Оскільки відповідь від Компетентних органів Естонської Республіки до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходила, заявниця приватним чином вирішила з`ясувати стан розгляду її клопотання та направила електронний запит до компетентного органу Естонської Республіки - суду округу Харджу, у відповідь на який 27.11.2024 року отримала Постанову Гар`юського повітового суду, Талліннський будинок суду від 19.11.2024 року, якою вирішено залишити клопотання про визнання та виконання в Естонській Республіці судового наказу без задоволення.

Підставою відмови зазначено положення п. 1 ст. 43 Договору між Україною і Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, відповідно до яких у визнанні судового рішення або у дозволі виконання може бути відмовлено, якщо особа, яка порушила клопотання, або відповідач у справі не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був своєчасно та належним чином вручений виклик до суду, оскільки до клопотання не приєднано докази, з яких випливало би, що заінтересованій особі були своєчасно та належним чином вручені судові повістки, щоб заінтересована особа могла захистити свої права.

Тож, зауважили на тому, що належне повідомлення боржника про день судового засідання є необхідною передумовою для визнання та виконання рішення/судового наказу.

Зокрема, згідно з Інструкцією про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2006 року № 121/5, до клопотання про визнання і виконання рішення суду України про стягнення аліментів на території іншої держави має бути додано довідку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про день судового засідання, та копії документів, що це підтверджують (якщо відповідач не брав участі в судовому засіданні).

ОСОБА_1 зазначила, що в матеріалах, доданих до її клопотання, є довідка Корабельного районного суду м. Миколаєва, складена відповідно до додатку 9 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2008 року № 1092/5/54, відповідно до якої, боржник не повідомлявся про час і місце судового розгляду, оскільки розгляд заяв у наказному провадженні відповідно до законодавства України відбувається без виклику і повідомлення сторін.

Враховуючи вищевикладене, судовий наказ Корабельного районного суду м. Миколаєва про стягнення аліментів не може бути виконаний на території Естонської Республіки та, відповідно, аліменти на дитину не можуть бути стягнуті з боржника, який там проживає.

Наведені обставини унеможливлюють вирішення питання про стягнення аліментів у наказному провадженні, яке відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України є безспірним.

Посилаючись на те, що оскільки не допускається одночасне звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та пред`явлення позову про той самий предмет і з тих самих підстав, задля захисту прав дитини та отримання можливості звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, заявниця просить визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.06.2023 року по справі № 488/2036/23.

У судове засідання заявниця та її представник не з`явилися. Представник заявниці - адвокат Болюбаш І.О. надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, вимоги заяви підтримала, просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Боржник в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду заяви відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. (ч. 1 ст. 167 ЦПК України)

Відповідно до положень ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є виконавчим документом.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо. (Постанова Верховного Суду від 20.02.2019року у справі № 204671/11)

Судом встановлено, що 23.06.2023 року Корабельним районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Гар`юського повітового суду, Талліннський будинок суду від 19.11.2024 року залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про визнання та виконання в Естонській Республіці судового наказу.

Підставою відмови від визнання та виконання судового наказу стала відсутність доказів своєчасного та належним чином повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання, отже передумови для визнання судового наказу та його прийняття до виконання в Естонії не виконані.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 "Договіру між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах" у визнанні судового рішення або у дозволі виконання може бути відмовлено якщо особа, яка порушила клопотання, або відповідач у справі не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був своєчасно та належним чином вручений виклик до суду.

Таким чином судовий наказ Корабельного районного суду м. Миколаєва про стягнення аліментів не може бути виконаний на території Естонської Республіки.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як визначено ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Враховуючи те, що судовий наказ про стягнення аліментів на дитину не може бути виконаний на території Естонської Республіки, а одночасне звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та пред`явлення позову про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, суд знаходить вимоги заяви обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 173, 268, 353, 432 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ, виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва 23.06.2023 року у справі № 488/2036/23, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Л.І. Селіщева