Справа № 349/2215/24
Провадження № 22-ц/4808/525/25
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на заочне рішення Рогатинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Рибієм М.Г. 10 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 79149137 від 16.07.2024 у загальному розмірі 22 048,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.07.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 79149137 в електронній формі. Відповідно до умов договору позивач надав ОСОБА_1 позику в розмірі 13 000 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок позичальника. В свою чергу позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, а також сплати проценти в розмірі 1,5 % в день (2,5 % в день за понадстрокове користування кредитом).

Всупереч умовам договору відповідач не виконав своїх зобов`язань та допустив заборгованість.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість в розмірі 22 048,00 грн, яка складається з: 13 000 грн заборгованість за основним боргом, 2730 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими базовими процентами, 6318 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику.

Рішенням Рогатинського районного суду від 10 лютого 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 15 730,00 грн боргу за договором позики № 79149137 від 16.07.2024, судовий збір в розмірі 2160,17 грн, а також 2 853,6 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» подала апеляційну скаргу в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику в сумі 6318 грн. Вважає рішення в оскарженій частині незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що до моменту підписання договору позичальник повинен вивчити його умови, а також правила надання грошових коштів у позику (надалі Правила), які розміщені на сайті. Вказує, що відповідно до п. 6.5. правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасно повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.

З огляду на викладене, вважає, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про те, що нарахування заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику в сумі 6 318 грн позивачем не обґрунтовано. Апелянт зауважує, що нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитом 90 календарних днів після настання строку повернення позики є нічим іншим як мірою відповідальності за неналежне виконання умов договору, що передбачено ст. 625 ЦК України, із застосуванням відсоткової ставки погодженої сторонами.

Вважає, що позивачем доведено правомірність нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитом у період з 30.07.2024 до 16.08.2024, оскільки дана умова була погоджена сторонами у Договорі позики №79149137 від 16.07.2024 та Правилами надання грошових коштів у позику в редакції від 19.04.2024.

Просить рішення Рогатинського районного суду від 10 лютого 2025 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику у розмірі 6 318 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити, в решті рішення залишити без змін. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на зміст апеляційної скарги та її прохальну частину рішення місцевого суду переглядається в апеляційному порядку лише в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику у розмірі 6 318 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскаржуваній частині зазначеним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, враховуючи неспростування відповідачем твердження позивача про неповернення кредиту, а також відомості, що містяться в розрахунку заборгованості, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 13 000 грн за кредитом та 2 730 грн за процентами за кредитом.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування простроченим кредитом у розмірі 6318 грн, суд вважав, що вказані проценти нараховані поза межами строку кредитування, а тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується із таким висновком, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.07.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79149137 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за яким відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути, сплативши за нього проценти, в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с. 5-7).

Згідно з умовами договору сума позики 13 000,00 грн, строк позики/строк договору - 14 днів, розмір процентної ставки 1,5 % в день (2,5 % в день за понадстрокове користування кредитом.

Факт надання 16.07.2024 позики відповідачу в розмірі 13 000,00 грн підтверджується довідкою АТ «Таскомбанк» від 03.12.2024 (а.с. 22).

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, встановлено, що станом на 04.11.2024 загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 79149137 від 16.07.2024 становить 22 0048 грн, яка складається з: 13 000 грн заборгованість за основним боргом, 2 730 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими базовими процентами, 6318 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику (а.с. 24-28).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Частиною 1 статті 1050 Кодексу передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Таким чином, позивач ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Як встановлено апеляційним судом, між сторонами по справі укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79149137 від 16.07.2024 згідно з яким сума позики становить 13 000 грн (п. 2.1), а строк позики 14 календарних днів (п. 2.2).

Відповідно до п. 2.3 процентна ставка становить 1,5 % в день.

Тобто нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім статті 1048 ЦК України, і самим Договором.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції на вказане звернув увагу, а тому дійшов до обгрунтованого висновку про відмову у стягненні з відповідача відсотків, які були нараховані поза межами погодженого сторонами Договору позики строку кредитування.

Щодо доводів апелянта, що нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитом 90 календарних днів після настання строку повернення позики є нічим іншим як мірою відповідальності за неналежне виконання умов договору, що передбачено ст. 625 ЦК України, то такі апеляційний суд відхиляє.

Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитором й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Така правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 30.01.2025 у справі №341/416/20.

Однак позивач у позовній заяві не просив про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України та не навів такого розрахунку і такого розрахунку до матеріалів справи не додано.

Вимагаючи проценти за неправомірне користування кредитними коштами, позивач мав визначити період такого користування, застосувавши відповідну процентну ставку, вивести суму процентів, яка мала вимагатися відповідно до статті 625 ЦК України.

Тому не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що вимога про стягнення суми на підставі положень статті 625 ЦК України позивачем була заявлена.

При цьому апелянт не позбавлений права на подання відповідного позову до відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 10 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складений 08 квітня 2025 року.