РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю ФОП ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь збитки в порядку регресу в розмірі 129 000 грн 00 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 169431868 від 13 лютого 2020 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «DAF FT 95 XF 380», номерний знак НОМЕР_1 .

14 жовтня 2020 року о 16 год 30 хв на 127 км а/д Н-31 Дніпро-Решетилівка, водій ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Крон», номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку. Однак, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди відповідач залишив її місце. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 . Вказане підтверджується постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року по справі № 532/1688/21 та від 26 лютого 2021 року по справі № 569/2904/21.

Потерпіла особа ОСОБА_6 , власник автомобіля «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , звернувся до страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 22 жовтня 2020 року було здійснено огляд автомобіля «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , та складено акт (дефектна відомість) огляду ТЗ - заяву на виплату, ремонтну калькуляцію, фото-таблицю пошкоджень.

Оскільки відповідач залишив місце ДТП, що також отримало своє відображення в постанові Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року, ПрАТ «СК «ВУСО», виплативши потерпілій стороні страхове відшкодування, в порядку положень ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло право регресної вимоги до особи, яка спричинила ДТП та в подальшому залишила місце ДТП щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 129 000 грн 00 коп.

29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №169431868 від 13 лютого 2020 року. Відтак, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

З метою досудового врегулювання спору 10 серпня 2024 року відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, яку останній проігнорував.

13 березня 2025 року від представника відповідача адвоката Твердого М.К. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

У відзиві вказав, що ОСОБА_5 не визнає право ПрАТ «СК «ВУСО» та, як наслідок, позивача на звернення до нього із позовом про стягнення страхової суми в поряду регресу через відсутність факту самовільного залишення ним місця ДТП, як підстави відповідальності, передбаченої підпунктом 38.1.1 «в» пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності».

Так, ДТП мало місце в момент виконання ОСОБА_4 вимушеного маневру, необхідності з`їду з головної дороги вправо на тимчасову дорогу, передбачену для об`їзду ділянки основної дороги, що ремонтувалась, тобто при здійсненні маневру правого повороту на тимчасово облаштовану дорогу об`їзд, у момент здійснення якого зустрічний автомобіль під керуванням ОСОБА_6 зіткнувся із обмежувачем задньої лівої частини причепа.

При цьому, зіткнення транспортних засобів відбулось у момент та у місці, коли ОСОБА_5 був позбавлений об`єктивної можливості його уникнути, а водій легкового автомобіля ОСОБА_6 не вжив заходів здаля уникнення зіткнення. Більше того, водій ОСОБА_5 навіть не відчув зіткнення, а про факт такого зіткнення йому повідомив по радіостанції інший водій великовантажного автомобіля, що рухався позаду у тому ж напрямку.

ОСОБА_5 мав можливість припаркувати автомобіль на узбіччі тимчасової дороги лише за 400-500 м від місця ДТП, однак відразу ж прийшов на місце ДТП, де брав участь в огляді та складанні схеми ДТП працівниками поліції, якими щодо ОСОБА_7 був складений протокол про невжиття ним заходів уникнення зіткнення, а щодо ОСОБА_3 протокол про залишення місця ДТП. На місці ДТП ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обмінялись інформацією про страхування кожним із них своєї цивільно-правової відповідальності за шкоду, спричинену належними їм авто.

В подальшому постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП щодо ОСОБА_3 було закрите на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Водночас, постановою суду зроблено два взаємовиключні висновки: 1) в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП; 2) при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності першочерговим завданням суду є встановлення дотримання строку накладення адміністративного стягнення, у разі закінчення якого суд взагалі позбавлений можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного правопорушення. Аналіз обох цих висновків свідчить, що висновок 1 є завчасним, а висновок 2 виключає підстави для формування висновку 1. Тобто, висновок 1 є правовою оцінкою суду, яка відповідно до вимог ч. 7 ст. 82 ЦПК України не має значення для суду у цій справі, бо не є наслідком дослідження та оцінки судом фактичних даних (доказів) у передбаченому КУпАП порядку.

Позивач ФОП ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з мотивів у ньому наведених, просив задовольнити.

Представник відповідача адвокат Твердий М.К. в судовому засідання позов не визнав, з підстав викладених у відзиві, просив відмовити в його задоволенні.

Позивачем 30 грудня 2024 року, а представником відповідача 31 березня 2025 року були подані клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, які ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2025 року, яка постановлена судом без оформлення окремого документу та зазначена в протоколі судового засідання, задоволено.

Заслухавши ФОМ ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Твердого М.К., дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 було укладено Поліс № 169431868 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням забезпеченого транспортного засобу «DAF FT 95 XF 380», номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року по справі №569/1688/21, яка набрала законної сили 28 грудня 2021 року, 14 жовтня 2020 року о 16 год 30 хв. ОСОБА_5 на 127 км а/д Н-31 Дніпро-Решетилівка, керуючи транспортним засобом марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Крон», номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «КІА», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_5 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вказаною постановою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року по справі № 569/2904/21, яка набрала законної сили 09 березня 2021 року, 14 жовтня 2020 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_5 на а/д Н-31 Дніпро-Решетилівка, керував транспортним засобом «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив її місце, а саме: при зустрічному роз`їзді з автомобілем «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , відбулося зіткнення.

Постановою суду провадження по справі відносно ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, постановою встановлено, що в діях ОСОБА_3 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Також зазначено, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, повністю доведена належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 242455 від 14 жовтня 2020 року, рапортом, поясненнями від 14 жовтня 2020 року, схемою ДТП.

Також, постановою Київського районного суду м. Полтави від 26 березня 2021 року по справі № 552/5889/20, яка набрала законної сили 05 квітня 2021 року, закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, встановлений постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року та від 26 лютого 2021 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , зазнав механічних пошкоджень, вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та подальше залишення ним місця дорожньо-транспортної пригоди є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , судом встановлено, що його власником є ОСОБА_6 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність потерпілого, власника автомобіля «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 200933191.

19 жовтня 2020 року та 10 червня 2021 року ОСОБА_6 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявами про виплату страхового відшкодування.

20 жовтня 2020 року спеціалістом за заявою ПрАТ «СК «ВУСО» було складено протокол огляду транспортного засобу №222-10/В20.

Відповідно до ремонтної калькуляції системи AUDATEX №00459074 від 20 січня 2022 року вартість ремонту транспортного засобу «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , склала 255 733 грн 22 коп.

Як слідує з розрахунку вартості технічно справних складників ДТЗ, виконаного спеціалістом сектору експертиз Департаменту врегулювання моторних ризиків Паламаренко П.В., вартість придатних для подальшого використання технічно справних складників транспортного засобу «КІА CARENS», номерний знак НОМЕР_3 , становить 53 067 грн 78 коп.

З страхового акта № 2218059-1 від 27 січня 2022 року слідує, що розмір страхового відшкодування становить 129 000 грн 00 коп., який був виплачений ПрАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_6 , що підтверджується платіжним дорученням № 3908 від 27 січня 2022 року.

29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО», як первісний кредитор, та ФОП ОСОБА_1 , як новий кредитор, уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює сумі договору у порядку та строки встановлені Договором. Згідно платіжної інструкції №10 від 30 липня 2024 року позивачем було сплачено ПрАТ «СК «ВУСО» кошти згідно Договору № 29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року.

Згідно Додатку №1 до вказаного Договору позивач отримав право вимоги до відповідача в розмірі 129 000 грн 00 коп.

З метою досудового врегулювання спору 05 серпня 2024 року відповідачу позивачем було направлено Акт (вимогу) №2003916-1 про відшкодування збитків в порядку регресу.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Спеціальним законом, який регулював відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент виникнення спірних правовідносин, був Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), у відповідній редакції.

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV).

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний зокрема: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.

Отже, обов`язком водія транспортного засобу в разі дорожньо-транспортної пригоди є негайна зупинка і залишення на місці пригоди принаймні до складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п.п. в) п.п. 38.1.1, п. 38.1, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Згідно положень ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), і відповідно до ст. 514 цього ж Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт того, що ОСОБА_5 після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди, встановлено постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2021 року по справі № 569/2904/21. А те, що відповідача не було притягнуто до адміністративної відповідальності не є підставою для звільнення його від цивільної відповідальності, оскільки провадження у справі закрито з не реабілітуючих підстав, а у зв`язку з пропуском строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Твердження представника відповідача адвоката Твердого М.К., що постановою у справі № 569/2904/21 зроблено два взаємовиключні висновки, суд не приймає до уваги, оскільки вони фактично зводяться до незгоди представника відповідача з постановою суду, яку відповідач не оскаржував в апеляційному порядку і яка набрала законної сили.

Відповідачем не було надано будь-яких доказів на спростування обставин дорожньо-транспортної пригоди, та даних, що він не залишав місце ДТП 14 жовтня 2020 року.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18) зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини. Застосування пункту 7 статті 247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість у разі відсутності вини особи провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

ФОП ОСОБА_1 уклавши 29 липня 2024 року з ПрАТ «СК «ВУСО» Договір № 29/07/2024 про відступлення прав вимоги набув право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих ПрАТ «СК «ВУСО» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №169431868, відтак наявні підстави для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача збитків в порядку регресу в розмірі 129 000 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Щодо стягнення з відповідача 54 грн 50 коп. за виготовлення адміністративних матеріалів, слід зазначити, що вони не пов`язані з розглядом справи відповідно до ст. 133 ЦПК України, а тому не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 12 793 грн 30 коп. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем надано Договір №88 про надання правової (правничої) допомоги від 01 лютого 2024 року, Додаткову угоду № 1 Акт приймання-передачі правничої (правничої) допомоги до Договору про надання (правничої) правової допомоги №88 від 01 лютого 2024 року, складений 18 жовтня 2024 року, у якому здійснено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом: вивчення матеріалів - 1 059 грн 80 коп.; підготовка запитів - 1059 грн 80 коп.; підготовка позовної заяви - 6 056 грн 00 коп.; підготовка процесуальних документів - 1 059 грн 80 коп.; підготовка заяв, клопотань - 529 грн 90 коп.; представництво інтересів позивача в суді - 3 028 грн 00 коп., та квитанцію до прибуткового касового ордера від 18 жовтня 2024 року в розмірі 12 793 грн 30 коп.

Разом з тим, слід зазначити, що адвокат Трикоз Д.Є. не здійснював представництво інтересів ФОП ОСОБА_1 в судовому засіданні, позивач брав участь в судовому засіданні особисто, тому позивачем підтверджено понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 765 грн 30 коп., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 129 000 (сто двадцять дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 10 976 (десять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 50 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Першко