Справа № 569/2763/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), діючи через свого представника адвоката Польову Е.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 04 липня 2008 року в розмірі 140 000 грн 00 коп. та 308 385 грн 17 коп. процентів за користування позикою, а всього 448 385 грн 17 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 липня 2008 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі 140 000 грн 00 коп., які він зобов`язувався повернути позивачу на її вимогу. На підтвердження отримання коштів та укладення договору позики відповідач власноручно написав позивачу розписку від 04 липня 2008 року. Оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_1 .

Листом від 29 грудня 2024 року позивач звернулася до ОСОБА_2 із вимогою протягом 30 календарних днів від дня пред`явлення цієї вимоги, тобто до 29 січня 2025 року, повернути їй суму позики у розмірі 140 000 грн 00 коп. та 308 362 грн 17 коп. процентів за користування позикою, а всього 448 363 грн 17 коп. Відповідач не отримав зазначений лист, разом з цим неотримання боржником вимоги про повернення коштів не може позбавити права кредитора на стягнення боргу за договором позики.

Оскільки відповідач отримані від позивача в борг кошти не повернув, остання змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 09 квітня 2025 року представник позивача адвокат Польова Е.М. подала до суду клопотання, в якому просила провести судове засідання без участі позивача та її представника, позовну заяву підтримують повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив. Однак, 08 квітня 2025 року відповідач подав заяву, в якій вказав, що позивач є подругою ОСОБА_3 , яка в свою чергу є матір`ю їхньої спільної дитини ОСОБА_4 . ОСОБА_3 подала на розлучення і перевела всі борги на нього і дитину, від виховання дитини ухиляється. ОСОБА_3 є підприємцем і гроші брались на розвиток її бізнесу, бо в ті часи вони жили спільно, тому борг має повертати ОСОБА_3 для своєї подруги ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_5 пред`явила до нього вимоги про стягнення боргу, який в чотири рази перевищує суму позики. Крім того, він є інвалідом ІІ групи, нещодавно переніс захворювання. Він має на вихованні дочку ОСОБА_4 , яка навчається в коледжі, в них малозабезпечена сім`я.

Зважаючи на неявку у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно розписки від 04 липня 2008 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 140 000 грн, які зобов`язався повернути при першій потребі.

29 грудня 2024 року позивачем направлено відповідачу вимогу про повернення коштів, що підтверджується фіскальним чеком та накладною АТ «Укрпошта».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вирішуючи справу суд враховує, що сторона позивача на підтвердження своїх вимог надала розписку, складену відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом 04 липня 2008 року ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 кошти в розмірі 140 000 гривень, які зобов`язався повернути при першій потребі. 29 грудня 2024 року позивачем направлено відповідачу вимогу про повернення коштів, яка залишилася не виконаною відповідачем.

Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивача, відсутність заяви про повний розрахунок, свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу в розмірі 140 000 грн 00 коп.

Доводи відповідача про те, що кошти в борг отримувались не ним, а ОСОБА_3 ні чим не підтверджено, жодних доказів відповідачем подано не було, а в розписці від 04 липня 2008 року вказано, що саме ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 140 000 грн 00 коп.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти в розмірі 308 362 грн 17 коп. відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України.

У частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Як слідує з розписки від 04 липня 2008 року розмір винагороди для позикодавця у формі процентів від суми, що надається у позику, не встановлено, а тому він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Підстави для застосування положень ч. 2 ст. 1048 ЦК України відсутні.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за нарахованими відсотками, суд вважає його обґрунтованим та арифметично вірним.

Таким чином, з огляду на те, що спірний договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України та розмір процентів від суми позики ним не встановлений, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 1048 ЦК України, і позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України в загальній сумі 308 385 грн 17 коп. за період з 05 липня 2008 року по 29 січня 2025 року.

За таких обставин позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, як слідує з копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 816836, відповідач є інвалідом II групи довічно, а відтак відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 4 483 грн 85 коп., сплачений позивачем за подання позовної заяви, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 04 липня 2008 року в розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) гривень 00 копійок, проценти за користування позикою в розмірі 308 385 (триста вісім тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 17 копійок, а всього 448 385 (чотириста сорок вісім тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 17 копійок.

Компенсувати ОСОБА_1 сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 4 483 (чотири тисячі чотириста вісімдесят три) грн 85 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 09 квітня 2025 року.

Суддя О.О. Першко