Провадження № 22-ц/802/417/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 12 квітня 2018 року та додаткового рішення Луцького міськрайонного суду від 29жовтня 2018 року їй виділено в натурі частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:046:0057, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 28 липня 2022 року зареєстровано земельну ділянку площею 0,0310 га, кадастровий номер :11:046:0134, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 . Внаслідок припинення права спільної часткової власності на підставі судового рішення житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0310 га, кадастровий номер :11:046:0134 належать їй на праві приватної власності.

Вказує, що згідно акту прийому-передачі межових знаків від 23 вересня 2022 року межі вказаної земельної ділянки за проведеним розподілом закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 12 штук, які пред`явлені та передані позивачу на зберігання. В даному акті зазначено, що власники/користувачі земельної ділянки не мають претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки, а власники/користувачі суміжних земельних ділянок не заявили претензій до існуючих меж.

Внаслідок проведеного поділу відповідачу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельна ділянки площею 0,0690 га, кадастровий номер :11:046:0133, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, вказує, що відповідач ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_2 . В житловому будинку на АДРЕСА_1 проживає дочка відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 з двома малолітніми дітьми та чоловіком - відповідачем ОСОБА_2 . Відповідачі не визнають її права на володіння та користування сусідньою земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .

Також вказує, що 26 вересня 2022 року позивач виявила, що на межі земельних ділянок кадастрові номери :11:046:0133, :11:046:0134 відповідачі знищили закріплені в натурі (на місцевості) межові знаки в кількості 12 штук. 07 жовтня 2022 року позивач звернулася до Луцького РУП ГУНП у Волинській області із заявою про притягнення до відповідальності ОСОБА_3 , його дружини ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 за знищення ними межових знаків та погрози фізичною розправою. За результатами розгляду цієї заяви їй повідомлено, що цивільно-правовий спір не підлягає розгляду органами поліції. На підставі договору на виконання землевпорядних (землеоціночних робіт) №204 від 13 червня 2023 року представником Волинської філії державного підприємства «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 20 червня 2023 року було закріплено в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка в кількості 13 штук межі земельної ділянки площею 0,0310 га, кадастровий номер :11:046:0134. На підставі договору на виконання землевпорядних (землеоціночних робіт) робіт №204 від 13 червня 2023 року, додатку до цього договору - протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт від 13 червня 2023 року, квитанції банку від 14 червня 2023 року позивач оплатила виконавцеві 2 500,00 грн. Для виконання робіт по встановленню огорожі на межі земельних ділянок позивач придбала будівельні матеріали на суму 1 595,00 грн. Згідно договору про виконання робіт від 08 червня 2023 року та акту виконаних робіт за виконані ОСОБА_8 підготовчі роботи по встановленню огорожі позивачем оплачено 4 500,00 грн, а за натягування та закріплення металевої сітки на металеві стовбці позивачем оплачено 1 500,00 грн. За замовленням позивача 20 червня 2023 року було зроблено бетонну стяжку (фундамент) та встановлені металеві стовбці під огорожу з металевої сітки. 21 червня 2023 року позивач виявила, що після завершення підготовчих робіт по встановленню огорожі відповідачі вийняли з бетонної стяжки (фундаменту) металеві стовбці, після чого позивач повідомила в чергову частину Луцького РУП ГУНП у Волинській області та звернулася з письмовою заявою про вчинення відповідачами правопорушення. Зазначає, що факт умисного пошкодження бетонної стяжки (фундаменту) та знищення металевих стовпців під огорожу підтверджено постановою Луцького міськрайонного суду від 21 вересня 2023 року у справі №161/11573/23. Згідно договору про виконання робіт від 25 жовтня 2023 року вартість робіт з демонтажу бетонної стяжки становить 1 600,00 грн.

Зазначає, що неправомірними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 їй завдано збитки у розмірі 11 695,00 грн, з яких: 2 500,00 грн - вартість землевпорядних робіт з відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 1 595,00 грн - вартість будівельних матеріалів; 4 500,00 грн - вартість підготовчих робіт по встановленню огорожі, 1 600,00 грн - вартість робіт з демонтажу бетонної стяжки, 1 500,00 грн - вартість робіт по натягуванню та закріпленню металевої сітки.

Також зазначає, що 12 серпня 2023 року вона перебувала на присадибній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , вийшовши на подвір`я відповідач ОСОБА_2 погрожував їй фізичною розправою, вирвав з рук мобільний телефон і викинув його. Від удару був пошкоджений мобільний телефон і футляр для нього, які стали непридатними для використання. Розмір завданих неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 збитків позивач визначає понесеними нею витратами на придбання нового смартфону моделі Xiom NOH 12 та футляра-книжки для телефону в сумі 7 249,00 грн.

Разом із тим вказує, що неправомірними діями відповідачів позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні її права власності, приниженні честі та гідності, спричиненні душевних страждань.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на її користь завдані збитки в розмірі 19 095,00 грн та моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн, стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдані збитки в розмірі 7 249,00 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн, стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 10 147,20 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2025 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргув якій вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, яке ґрунтується на порушенні норм процесуального та неправильному застосуванні норм матеріального права, тобто таким, що підлягає скасуванню. Просить рішення скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 28/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та 31/100 частини земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер :11:046:0057) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 7-17).

14 липня 2023 року позивачці видано довідку про результати розгляду матеріалів ОСОБА_1 за зверненням 21 червня 2023 року до Луцького РУП ГУНП у Волинській області з приводу конфлікту із сусідами. За результатами розгляду заяви на громадянина ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ст. 173 КУпАП (а.с.19).

На підставі постанови Луцького міськрайонного суду від 21 вересня 2023 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.24).

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст. 22 ЦК України); в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Позивачка вважає, що неправомірними діями відповідачів їй заподіяні збитки за вийняті з бетонної стяжки металеві стовбці для встановлення огорожі, придбані будівельні матеріали, виконані будівельні роботи, демонтаж старих бетонних конструкцій та завершення робіт по встановленню огорожі, сума вказаних збитків вважає підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Разом із тим, позивачем на підтвердження неправомірних дій відповідачів належних та допустимих доказів, тобто таких, що містять інформацію щодо предмета доказування, таких, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не надано.

Наявні в матеріалах справи звернення та відповіді на звернення лише підтверджують факт звернення позивачки до органів поліції. Проте, самі по собі вказані пояснення не можуть вважатися доказами, в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки поза розумним сумнівом не підтверджують а ні неправомірної поведінки саме відповідачів, а ні їх вини, а ні причинного зв`язку між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою.

Таким чином позивачкою не доведено належними та допустимими доказами фактів, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог щодо відшкодування шкоди, не доведено наявності обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди в цій частині.

На підставі постанови Луцького міськрайонного суду від 07 вересня 2023 року ОСОБА_2 було притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 грн. Із даної постанови вбачається, що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за нецензурні висловлювання у сторону ОСОБА_1 та пошкодження мобільного телефону потерпілої. Разом з тим, про пошкодження мобільного телефону зазначено з тексту протоколу, при цьому не зазначено ані марки мобільного телефону, ані його вартості і будь які дані щодо цього в матеріалах справи відсутні.

Постанова в апеляційному суді не оскаржувалася, набрала законної сили.

Згідно з ч. 1 п. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що будь яких доказів щодо пошкодження телефону, фактичну вартість телефону або витрати на його ремонт чи заміну не надано. Стягнення коштів з відповідача за новий телефон не підлягає до задоволення, оскільки це не є реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а тому в цій частині позов також не підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем та представником позивача належних та припустимих доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, відповідно до вимог ст.ст. 58, 60 ЦПК України суду не надано.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 268 ч. 4, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді