Справа № 462/854/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Кирилюка А. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

Позовні вимоги.

31.01.2025 року (вх. № 2559) ОСОБА_1 звернулася до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просить стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 30.08.2003 року по 10.10.2010 року перебували у шлюбі, за час якого у них народився син ОСОБА_3 від 01.2007 року народження.

На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Національному університеті «Львівська політехніка» на денній комерційній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Зазначає, що плата за навчання згідно з договором про надання освітніх послуг № 1998-16 к від 09.08.2024 року складає 38 000 грн 00 коп., а відповідач є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати спільну дитину.

Окрім цього, позивач зазначає, що ОСОБА_2 самоусунувся від виховання сина, ухиляється від спілкування, кошти на утримання дитини надавав з 2018 року в примусовому порядку згідно ухвали Залізничного районного суду від 31.07.2018 року, тому просить суд задовольнити вимоги позовної зави у повному обсязі.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2025 року визначено головуючого суддю Залізничного районного суду м. Львова Кирилюка А. І. (а.с. 38).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.02.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. (а.с. 40-41).

14.02.2025 року (вх. № 3633) від відповідача до Залізничного районного суду м. Львованадійшов відзив у якому відповідач просить проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 45-65).

Позиція сторін по справі.

14.02.2025 року (вх. № 3633) від відповідача до Залізничного районного суду м. Львованадійшов відзив у якому останній просить відмовити у задоволені вимог позовної заяви. Відповідач зазначає, що не має можливості утримувати позивача, оскільки, на його утриманні перебуває мати з інвалідністю другої групи, яка потребує медичного догляду та лікування. Окрім цього зазначає, що в нього є дружина, яку він повинен утримувати. Також, відповідач посилається на те, що він має ряд захворювань, у зв`язку з чим згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), що становить не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , який зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 739 стверджується, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком зазначено ОСОБА_2 , матір`ю зазначено ОСОБА_1 (а.с. 8).

Копією довідки виданої національним університетом «Львівська політехніка» підтверджено факт навчання ОСОБА_3 на 1 курсі на денній формі навчання (а.с. 11).

Також судом досліджено та взято до уваги копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , копію договору №1998-16 від 09.08.2024 року про навчання в Національному університеті «Львівська Політехніка», довідку гарнізонної військо-лікарської комісії №23779 від 12.12.2023 року та інші наявні документи у матеріалах справи.

Застосоване судом законодавство та мотиви суду.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до положень статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже за змістом вищенаведених положень закону обов`язковими умовами стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі і спроможність батьків надавати утримання з урахуванням їх матеріального, сімейного становища, стану здоров`я тощо.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема у постанові від 23.01.2019 року у справі №346/103/17, про те, що дитина, яка продовжує навчання на денній формі не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має змоги працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Також суд, вважає необхідним, зазначити, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження обставин викладених у відзиві, а саме відсутності можливості надавання фінансової допомоги сину, через перебування на його утриманні матері з інвалідністю другої групи, наявності додаткових витрат пов`язаних, з її утриманням. На підтвердження вище сказаного відповідачем надано копію пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 06.11.2001 року про те, що ОСОБА_4 1949 року народження є пенсіонеркою та отримує пенсію за вислогу років. Однак, відповідачем не долучено доказів про надання ОСОБА_4 інвалідності 2 групи та не надано доказів на підтвердження витрат пов`язаних з утриманням останньої.

Суд враховує, що відповідач є працездатним, має постійне місце проживання та заробіток та його матеріальне становище

При цьому суд враховує і те, що відповідач надав довідку про доходи останнього.

Так, суд у першу чергу виходить з найкращих інтересів дитини та необхідності створення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи, що утримувати дітей зобов`язані обоє батьків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково та з відповідача слід стягувати аліменти на повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 31.01.2025 року і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трирічного віку.

Судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій міститься вимога щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. в дохід держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279, 430 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше за 50% прожиткового мінімуму для дітей його віку, з 31.01.2025 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. в дохід держави.

Рішення суду, у частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо сторін у справі (учасники процесу):

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Текст судового рішення складено 04.04.2025 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: