ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Золотоверхої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2024 (зареєстровано 09.12.2024) через систему «Електронний суд» представник заявника адвокат Болотова Е.І., яка діє на підставі ордеру про надання правової допомоги, звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області із заявою про встановлення факту перебування заявника на утриманні її рідного онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2018 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заява обгрунтована тим, що заявник є рідною бабусею загиблого ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Куп`єваха Великобурлуцького району Харківської області. За наявною інформацією в свідоцтві про народження серія НОМЕР_2 його мати: ОСОБА_2 , батько: ОСОБА_3 , згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, записи про його народження до реєстру внесені відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. З самого народження загиблим ОСОБА_2 опікувалась його мати та бабуся (Заявник), в подальшому мати, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , коли онуку було трохи більше 2 років. Рішенням від 08.01.2002 № 6 Шипкуватівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області над дітьми померлої матері ОСОБА_2 встановили опіку, опікуном призначили Заявника. Після досягнення ОСОБА_2 повноліття, закінчення ним навчання, з 2018 року він почав самостійно працювати та матеріально забезпечувати свою бабусю, Заявника.

Заявник з онуком ОСОБА_2 весь час за його життя були зареєстровані в одному приміщенні, пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, мали спільні витрати, загиблий ОСОБА_2 постійно фінансував Заявника, допомагав як своєю працею, так і матеріально, піклувався про Заявника, яка перебувала на його утриманні. В подальшому загиблий ОСОБА_2 був призваний 27.09.2022 на військову службу за призовом під час мобілізації та 12.07.2023 призначений на посаду механік водій 1-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Під час виконання бойового завдання 26.02.2024 поблизу населеного пункту Роботине Запорізької області приблизно о 00 години 05 хвилин після завданого противником удару FPV дроном по БМП-1, в якому перебував старший солдат ОСОБА_2 він отримав поранення, несумісні з життям. Згідно з «Актом розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 26 лютого 2024 року приблизно 00 години 05 хвили» (далі Акт) від 22.04.2024 (форма Н-5) висновок комісії «…нещасний випадок (у тому числі поранення) зі старшим солдатом ОСОБА_2 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків».

В розділі 1 Акту комісією при розслідуванні встановлені наступні члени сім`ї загиблого: - ОСОБА_3 батько, відомості відсутні; ОСОБА_2 - мати, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про смерть (повторно) від 16.07.2013 серія НОМЕР_4 ; - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 бабуся, опікун, рішення № 6 Шипуватівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 08.01.2002 про призначення опікуном над малолітніх дітей. Також в ході проведення спеціального розслідування встановлено, що інших членів сім`ї загиблого військовослужбовця комісією встановлено не було, згідно з довідкою від 05.04.2024 № 2791, виданої кадровим органом військової частини НОМЕР_1 в особовій справі старшого солдата ОСОБА_2 , інших членів сім`ї не значиться.

Актом форми Н-1 від 22.02.2024 № 320/24 встановлено, що нещасний випадок (у тому числі поранення) зі старшим солдатом ОСОБА_2 стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 27.02.2024 № 1237 причиною смерті ОСОБА_2 є множинні поранення голови, тулуба та лівої верхньої кінцівки з ушкодженням кісток скелета та внутрішніх органів.

Постановою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (ДУ ТМО МВС України) Медична (військово-лікарська) комісія від 13.09.2024 № 267 встановлено, що поранення, яке призвело до смерті, та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані із захистом Батьківщини.

Заявниця наголошує на том, що через похилий вік (більше 80 років) останні 5 років вона хворіє, постійно отримувала допомогу, як матеріальну, так і іншу, від свого онука ОСОБА_2 , яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, онук оплачував її лікування, комунальні послуги, купляв продукти, одяг, ліки, тощо. Загиблий онук проживав разом з нею, що підтверджує витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 06.03.2024 № 02-02/73. Крім того, згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_4 , саме Заявник отримала одноразову грошову допомогу згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців» в проведенні поховання і компенсувати матеріальні витрати на ритуальні послуги та спорудження надгробків у розмірі п`яти прожиткових мінімумів у розрахунку на місяць на одну особу, установлених законом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. Також Заявник отримала кошти в розмірі 20 389,50 грн, нарахованих померлому онуку ОСОБА_2 згідно її заяви бабусі опікуна. Актом обстеження від 19.11.2024 № 02-02/379 представниками органу місцевого самоврядування Шипуватівського старостинського округу Великобурлуцької селищної ради, в присутності свідків, при обстеженні умови щодо померлого ОСОБА_2 встановлено, що він матеріально забезпечував свою бабусю ОСОБА_1 . Метою встановлення юридично значимого факту є набуття Заявницею статусу особи, яка перебуває на утриманні військовослужбовця та отримання виплат згідно із чинним законодавством України.

Східне територіальне управління Національної гвардії України надало пояснення, згідно яких вони не володіють будь-якими доказами, фактичними даними, які б підтверджували або спростовували факт перебування на утриманні, за обставин викладених у заяві ОСОБА_1 .

Військова частина НОМЕР_1 надала відзив на позов, в якому зазначено, що заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без розгляду, оскільки вбачається спір про право. В обґрунтування зазначено, що із тексту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою встановлення юридичного факту ОСОБА_1 зазначила призначення та отримання одноразової грошової допомоги через загибель військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особами, що перебували на утриманні загиблого, а тому заява пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Отже, оскільки встановлення даного факту направлене на отримання в майбутньому права на виплату одноразової грошової допомоги, то в такому разі право заявника протиставляється праву іншу осіб, та наявний конфлікт інтересів заявника та інших осіб, що свідчить про спір про право. Крім того, мета встановлення факту свідчить про те, що рішення суду у дані справі буде використано, як преюдиційне, для подальшого вирішення спору про право на отримання одноразової грошової допомоги. Також слід зауважити, що військовою частиною НОМЕР_1 заперечується встановлення даного факту, що також свідчить про існування спору про право.

Представник заявника надала відповідь на відзив, у якій зазначила, що між Заявником та в/ч НОМЕР_1 не може взагалі бути спору про право набуття статусу особи, яка перебуває на утриманні військовослужбовця та отримання виплат згідно із чинним законодавством України, оскільки заінтересована особа в/ч НОМЕР_1 не є суб`єктом отримання будь-якої допомоги в зв`язку з загибеллю внука Заявниці. В даному судовому процесі взагалі не розглядається питання наявності права Заявниці на призначення пенсії у разі втрати годувальника, тим більше, що це не є прерогативою та повноваженнями в/ч НОМЕР_1 . Вирішення питання щодо звернення Заявника стосовно призначення такої пенсії, розгляд такого звернення, вирішення питання щодо призначення пенсії лежить за межами компетенції в/ч НОМЕР_1 . Всі питання залишення позову без розгляду унормовані статтею 257 Цивільного процесуального кодексу України. Жодна підстава, визначена вказаною статтею для залишення заяви без розгляду відсутня, в/ч НОМЕР_1 не вказана, а загальне зазначення прохання заінтересованої особи залишити заяву без розгляду взагалі не несе ані змістовного, ані правового навантаження.

Представник заявника надала заяву, в якій просила проводити розгляд без їх участі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у поясненнях просили проводити розгляд без їх участі.

Представник військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився.

Дослідивши заяву та пояснення сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц (провадження № 14-139цс18) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (провадження № 14-610цс18).

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №302/991/19.

Суд зазначає, що наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір, у цій справі - отримання виплат згідно із чинним законодавством України.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19) вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із цією заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт того, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) перебувала на утриманні свого рідного онука ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) з 2018 року по день його смерті (загибелі). Зазначено, що метою встановлення юридично значимого факту є набуття Заявницею статусу особи, яка перебуває на утриманні військовослужбовця та отримання виплат згідно із чинним законодавством України.

Матеріали справи свідчать про те, що заінтересована особа в/ч НОМЕР_1 заперечує проти розгляду вказаної вимоги в порядку окремого провадження.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту перебування на утриманні пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2022 року у справі № 755/9100/18 (провадження № 61-17332св20), від 25 жовтня 2022 року у справі № 760/13773/20 (провадження № 61-797св22), від 01 травня2024 року у справі № 758/3298/23 (провадження № 61-1305св24).

В даному випадку заявник не позбавлена права звернутися до суду в позовному провадженні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.4 ч.1 ст.374, ст.377, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ч. 9 ст. 158, ч.5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування на утриманні - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що заявник вправі повторно звернутися до суду з цими же вимогами у порядку позовного провадження у загальному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Золотоверха