Провадження №: 2/336/77/2025
РІШЕННЯ

іменем України

08 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу ЄУН 336/5588/23 (провадження № 2/336/77/2025) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна,

про встановлення фактів проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку цього майна, зміну черговості спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

за участі:

представників позивача - ОСОБА_24

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Лугового Б.В.

встановив:

13 червня 2023 року представник позивача адвокат Філіпський О.С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., встановлення фактів проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку цього майна, зміну черговості спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 грудня 2022 року, після важкої і тривалої онкологічної хвороби, у віці 66 років померла ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтва про смерть ОСОБА_4 у позивача немає, його забрав відповідач.

Упродовж понад 25 років, з серпня 1997 року по день смерті ОСОБА_4 позивач та ОСОБА_4 проживали разом однією сім`єю, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу.

У серпні 1997 року позивач і ОСОБА_4 а також син позивача, ОСОБА_5 , якому на той час було 9 років, почали проживати однією сім`єю в однокімнатній квартирі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

До моменту початку спільного проживання з ОСОБА_4 позивач проживав разом зі своїм сином, але без дружини, з якою фактично перестав проживати разом. Водночас, певний час позивач ще перебував в зареєстрованому шлюбі, який невдовзі, а саме 11 листопада 1997 року, було розірвано. Відлік періоду початку фактичного проживання однією сім`єю позивача і ОСОБА_4 офіційно слід обчислювати з 12 листопада 1997 року, що і відображено в прохальній частині позовної заяви.

На момент початку спільного проживання, позивач працював у Запорізькому авіапідприємстві авіакомпанії «Авіалінії України» (09.04.1998 перейменоване у Державне підприємство «Авіакомпанія Константа», після чого - 22.04.1999 реорганізоване у ВАГ «Авіакомпанія Константа», нині - НрАТ «Авіакомпанія Константа», ), де і пропрацював до 15 жовтня 2007 року на посадах бортмеханіка, інженера- інструктора бортового, що підтверджується трудовою книжкою.

Під час роботи на вказаних посадах позивач отримував високу заробітну плату, яка в 5- 7 разів (в залежності від року) перевищувала розмір мінімальної заробітної плати, тому доходи сім`ї складалися переважно з його доходів. Так, за 1998 рік позивач заробив 4824,28 гривень, за 1999 рік - 5136,56 гривень, за 2000 рік - 6497,22 гривень, за 2001 рік 9645,89 гривень, за першу половину 2002 року - 5071,47 гривень, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 (а сумарно з 1998 по середину 2002 року - 31175.42 гривень, що станом на 23 серпня 2002 року було еквівалентно 5732.36 доларам США).

23 серпня 2002 року переважно за кошти позивача, за 40125,00 гривень (що було еквівалентно 7500,00 доларам СІНА), була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , та 29 серпня 2002 року право власності на цю квартиру було зареєстроване за ОСОБА_4 .

Після цього, у 2003 році, на замовлення позивача було проведено ремонт вищевказаної квартири, вартість ремонту склала 21000,00 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт № 1 від 16 липня 2003 року.

Факт спільного проживання, ведення спільного господарства і побуту, спільної праці, можуть підтвердити також свідки. Позивач також оплачував за житлово-комунальні послуги за обидві квартири та надає чеки.

Починаючи приблизно з 2003-2004 року, позивач і ОСОБА_4 користувалися послугами охорони квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 .

20 лютого 2012 року ОСОБА_4 було укладено договір з АТ «Райффайзен Банк Аваль» у формі заяви-анкети на видачу картки ідентифікації, де в якості контактного телефону вона вказала телефон НОМЕР_1 , який було раніше оформлено на ім`я позивача, що підтверджується договором про надання послуг мобільного зв`язку № НОМЕР_2 від 02 липня 2004 року. 12 лютого 2013 року ОСОБА_4 зазначила цей же номер телефону, який оформлено на ім`я позивача, у договорах з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» про відкриття депозитного рахунку та щодо банківського обслуговування. 15 грудня 2016 року ОСОБА_4 зазначила цей же номер телефону, який оформлено на ім`я позивача, у заяві про розміщення банківського вкладу до ПАТ «Банк Кредит Дніпро». 29 жовтня 2020 року ОСОБА_4 зазначила цей же номер телефону, який оформлено на ім`я позивача, у договорі на вклад «Строковий» з АТ КБ «Приватбанк».

У 2014 році, за кошти позивача, було проведено ремонт квартири ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . зокрема було відреставровано балкон, встановлено нові вхідні двері, замінено вікна на нові, замінено електропроводку.

Починаючи з червня 2017 року, ОСОБА_4 почала тяжко хворіти, що викликало неможливість її самостійно забезпечувати умови свого життя, погребу в постійному сторонньому догляді, допомозі та лікуванні. З того часу, позивач фактично здійснював над ОСОБА_4 опіку, постійно її підтримував.

Матеріальне забезпечення ОСОБА_4 , у зв`язку з її непрацездатністю та безпорадним станом, з червня 2017 року та до дня її смерті, здійснював позивач.

Позивач просив встановити: 1) факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; 2) факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету та придбання майна внаслідок спільної праці, як сім`ї, шляхом об`єднання спільних та індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких одержані спільні та особисті доходи об`єднувалися для набуття спільного майна, у період з 12 листопада 1997 року до 31 грудня 2003 року включно; 3) визнати майно, набуте внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, за час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , а саме - квартиру АДРЕСА_3 - об`єктом спільної сумісної власності, здійснити поділ спільного майна; 4) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_3 ; 5) змінити черговість одержання права на спадкування за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 6) надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцю четвертої черги за законом, право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а саме разом зі спадкоємцем третьої черги за законом; 7) визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/4 (одну четверту) частину квартири АДРЕСА_3 ; 8) також на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою судді від 14 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів для усунення недоліків з дня вручення ухвали.

28 червня 2023 року позивач подав заяву та додав документи на усунення недоліків.

Ухвалою судді від 03 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів для усунення недоліків з дня вручення ухвали.

10 липня 2023 року позивач подав до суду позовну заяву (уточнену) в якій просив: 1) встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; 2) встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету та придбання майна внаслідок спільної праці, як сім`ї, шляхом об`єднання спільних та індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких одержані спільні та особисті доходи об`єднувалися для набуття спільного майна, у період з 12 листопада 1997 року до 31 грудня 2003 року включно; 3) визнати майно, набуте внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, за час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , а саме - квартиру АДРЕСА_3 - об`єктом спільної сумісної власності, здійснити поділ спільного майна; 4) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_3 ; 5) змінити черговість одержання права на спадкування за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 6) надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцю четвертої черги за законом, право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а саме - разом зі спадкоємцем третьої черги за законом; 7) визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/4 (одну четверту) частину квартири АДРЕСА_3 ; 8) визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

14 серпня 2023 року представник відповідача, ОСОБА_2 , адвокат Луговий Б.В. подав відзив на позовну заяву з доказами, що підтверджують позицію відповідача.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.12.1999 серії АВА №380115, виданого в.о. державного нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори Єрмоленко Л.М., ОСОБА_4 успадкувала за своєю матір`ю ОСОБА_6 нерухоме та рухоме майно, а також грошові кошти на банківських вкладах.

Успадковану квартиру ОСОБА_4 продала у 2002 році, а на виручені грошові кошти та особисті заощадження нею і була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводи позивача про придбання ним спірної квартири переважно за його кошти, відповідач вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів щодо передачі грошових коштів ОСОБА_4 або продавцю квартири. Із поданих позивачем доказів неможливо зробити висновок, що він має хоч якесь відношення до вказаної квартири. Пошук та придбання спірної квартири було здійснено особисто ОСОБА_4 . Всі правовстановлюючі документи оформлені виключно на ОСОБА_4 .

Позивач стверджує, що в 2003 році за його кошти у спірній квартирі було здійснено ремонт загальною вартістю 21000,00 грн. Однак в період з вересня 2002 року по червень 2003 року позивачем було отримано заробітної плати близько 8000,00 грн.

ОСОБА_4 з 1998 року мала певні стосунки із позивачем, але сімейними їх назвати неможливо.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2044 від 26.08.2005, ОСОБА_4 25.08.2005 близько 19-00 годин у квартирі, в якій проживає, була побита ОСОБА_1 , який здавлював руками шию, наносив удари руками по тілу, головою ударив об стіну.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2504 від 19.10.2006, ОСОБА_4 19.10.2006 близько 20-30 годин у власній квартирі побив ОСОБА_1 , який наносив удари руками по обличчю, в грудну клітину, ногами по грудній клітині та лівому стегну.

Відповідно до висновку спеціаліста №115/с від 23.03.2018 ОСОБА_4 22.03.2018 приблизно о 14-00 годин в квартирі, де мешкає, була побита відомим чоловіком, котрий наніс удар по обличчю, при цьому прикусила язика.

За останнім фактом позивача було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України (справа №336/1728/18, розглянута Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, вирок від 20.06.2018).

В подальшому, в 2020 році позивач притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до фабули справи позивач принижував ОСОБА_4 нецензурною лайкою та хватав за шию (справа 6/941/20, розглянута Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, постанова від 18.02.2020).

Крім того, син позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 вкрав у померлої ОСОБА_4 відеокамеру за що також притягувався до кримінальної відповідальності (справа 336/2861/18, розглянута Шевченківським районним судом Запоріжжя, вирок від 01.08.2018).

Твердження позивача про здійснення ним матеріального забезпечення ОСОБА_4 не підтверджуються належними та допустимими доказами.

У наданих позивачем квитанціях чітко зазначено, хто є платником - ОСОБА_4 . Крім того, на кожній квитанції зазначено номер банківської картки, з якої здійснено оплату - НОМЕР_3 . Зазначена банківська картка належала померлій ОСОБА_4 . Відтак, оплата за житлово-комунальні послуги здійснювалась саме ОСОБА_4 . Зазначені квитанції опинились у позивача після «захоплення» ним спірної квартири в грудні 2022 року.

ОСОБА_4 мала власні грошові кошти, за які купувала необхідні їй ліки, оплачувала лікування тощо. Зокрема, це підтверджується договорами батьківських вкладів, які ОСОБА_4 пролонгувала і під час хвороби, що підтверджує, що вона була здатна себе забезпечувати і не мала необхідності покладатися на позивача. Так відповідно долучених до відзиву документів 13 серпня 2020 року, ОСОБА_4 зняла з депозитного рахунку 37000,00 грн., а через 3 дні 16 серпня придбала препарат «Ібранс» на суму 43005,40 грн. У зв`язку з чим твердження позивача про те, що зазначений лікарський засіб придбано за його кошт не відповідає дійсності.

Поданий позивачем Акт виконаних робіт №1 від 16.07.2003 є сумнівним, з огляду на те, що основним видом діяльності ПП «Дамас» є неспеціалізована оптова торгівля, а будівництво чи проведення ремонтів взагалі не фігурують серед видів діяльності зазначеного ПП. Крім тої о, сам акт не містить будь-якої вказівки на перелік виконаних робіт, витрачених матеріалів тощо.

Щодо ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_1 відповідач зазначає, що заміна вікон у вказані квартирі проводилась не в 2014, а в 2010 році, що підтверджується наданими до відзиву договорами.

Відповідач регулярно спілкувався з ОСОБА_4 надавав їй необхідну допомогу. З березня 2022 року, відповідач призваний на військову службу за мобілізацією, у зв`язку з чим спілкувався з ОСОБА_4 не так часто. В той же час, саме відповідач займався питанням організації поховання ОСОБА_4 .

Позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факт придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 за спільні з ОСОБА_4 кошти.

Позивачем не доведено належними та допустимими факт проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю з 1997 року, тобто не менше останніх п`яти років до смерті.

Наведені факти насилля у відношенні ОСОБА_4 взагалі спростовують здійснення позивачем опіки, підтримки та допомоги померлій.

Таким чином, жодних підстав для визнання квартири за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю немає так як і немає жодних підстав для зміни черговості спадкування.

Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

23 жовтня 2023 року позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача наведені у відзиві є необґрунтованими та не спростовують обґрунтованість позовних вимог.

Під час підготовчого судового засідання сторонами заявлені клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ухвали суду від 26 жовтня 2023 року клопотання про витребування доказів задоволено. Витребувано: 1) у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Надії Володимирівни (69005, м. Запоріжжя, вул. Патриотична, б,66) належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 70064560 (79/2022), заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . 2) з Управління поліції охорони в Запорізькій області (69118, м.Запоріжжя, вул. Водограйна, 3) належним чином засвідчені копії договору охорони квартири АДРЕСА_3 ; інформацію про період часу, в який надавалися послуги з охорони цієї квартири; інформацію про повні анкетні дані осіб (зокрема номери їх мобільних телефонів), які відповідно до договору охорони мали доступ до приміщення цієї квартири. 3) з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б) індивідуальні відомості про застраховану особу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , за 2000, 2001, 2002 роки. 4) з Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166) відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми та джерела виплачених доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , за 2000, 2001, 2002 роки. 5) з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: поштовий індекс 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д), у якості доказів відомості про наявність рахунків, виписки по ним, відомості про розміщення грошових коштів, відомості про розміщення депозитних вкладів у гривні, доларах США або іншій валюті в період з 01.01.2017 по 15.12.2022 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 . 6) з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) (, юридична адреса: поштовий індекс 69035 місто Запоріжжя, вулиця Незалежної України, будинок 57) у якості доказів відомості про всі транспортні засоби, які були придбані позивачем в період 3 01.01.1997 по 15.12.2022. 7) з Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (, юридична адреса: поштовий індекс 69005, місто Запоріжжя, лиця Перемоги, будинок 107-Б) у якості доказу копію рішення від 20.02.2001 у справі №22-482 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання втратившим право користування житловим приміщенням. 8) з Шевченківського районного суду міста Запоріжжя (, юридична адреса: поштовий індекс 69071, місто Запоріжжя, улиця Чарівна, будинок 117-А) у якості доказу копію вироку від 20.06.2018 у справі №336/1728/18 (провадження №1-кп/336/336/18) та копію постанови від 18.02.2020 у справі №336/941/20 (провадження 3/336/586/2020).

03 листопада 2023 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, на виконання ухвали суду, надійшли індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_4 (т. 2 а.пр. 1 - 9).

08 листопада 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, на виконання ухвали суду, надав ухвалу Запорізького обласного суду від 12 квітня 2001 року у справі № 22-482 2001 на 4 арк. (т. 2 а.пр. 11 - 15а).

09 листопада 2023 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., на виконання ухвали суду, надала копію спадкової справи № 79/2002 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на 63 арк. (т. 2 а.пр. 16 - 80).

13 листопада 2023 року Головне управління ДПС у Запорізькій області, на виконання ухвали суду, надало наявні відомості з центральної бази даних ДРФО ДПС України щодо доходів ОСОБА_4 за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2002 року на 4 арк. (т. 2 а.пр. 86 - 90а).

13 листопада 2023 року відповідач подав заперечення, в яких зазначив, що доводи позивача наведені у відповіді на відзив є необґрунтованими та просив відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 2 а.пр. 91 -94).

16 листопада 2023 року АТ КБ «ПриватБанк», на виконання ухвали суду, надало виписки по рахункам ОСОБА_4 за період з 01 січня 2017 року по 15 грудня 2022 року (т. 2 а.пр. 95 - 134).

16 листопада 2023 року Управління поліції охорони в Запорізькій області Національної поліції України, на виконання ухвали суду, надало наявні у них документи, в яких міститься інформація, щодо надання послуг охорони квартири АДРЕСА_3 на 10 арк. (т. 2 а.пр. 135 - 146).

Відповідно Розпорядження №117 від 16.01.2024 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку з відрядженням судді Карабак Л.Г. для роботи в Національній школі суддів України з 03.01.2024 року по 01.07.2024 року включно на підставі листа Національної школи суддів України № 20-03/1805 від 14.11.2023 року та наказу голови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 25 від 28.11.2023 року, з метою дотримання права на справедливий суд та розумних строків розгляду справи передано до провадження судді Петренко Л.В. (т. 2 а.пр. 149).

Ухвалою судді від 29 січня 2024 року прийнято до свого провадження цивільну справу № 336/5588/23. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т. 2 а.пр. 151- 152).

15 січня 2024 року представник відповідача подав клопотання про приєднання додаткових доказів, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВА № 380119 на 1 арк., з доказами направлення іншій стороні (т. 2 а.пр. 157- 161).

10 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, на виконання ухвали суду, надав копію вироку від 20 червня 2018 року відносно ОСОБА_1 обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України на 3 арк. (т. 2 а.пр. 187 - 190).

10 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, на виконання ухвали суду, надав копію постанови від 18 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП 1 арк. (т. 2 а.пр. 191 -192).

21 червня 2024 року Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях Головного сервісного центру МВС, на виконання ухвали суду, надало інформацію про транспортні засоби, які у період з 01 січня 1997 року по 15 грудня 2022 року були зареєстровані за ОСОБА_1 (т. 2 а.пр. 207 - 209).

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2024 року закрито підготовче провадження на призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено порядок дослідження доказів: заслухати вступне слово учасників справи, допитати свідків заявлених позивачем, після чого допитати свідків заявлених відповідачем та дослідити письмові докази у даній справі (т. 2 а.пр. 224 - 227).

Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав наведених в уточненій позовній заяві.

Позивач пояснив, що він у 1996 році познайомився з ОСОБА_4 , після чого розлучився з дружиною. З серпня 1997 року по день смерті ОСОБА_4 проживала разом однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Його син проживав разом з ними. Він працював борт інженером на літаку та отримував дохід близько 1000 - 1500 доларів, в нього були закордонні відрядження. На початку 2002 року вони купили квартиру, він давав гроші на придбання квартири приблизно 4000 доларів та 1000 доларів на придбання меблів.

В 2001 році ОСОБА_4 отримала спадок: будинок, земельну ділянку та автомобіль. В ОСОБА_4 була квартира, яку остання продала за 6000 доларів.

Спірну квартиру вони придбали за 7500 доларів. В 2003 році вони зробили в квартирі ремонт.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла в нього на руках. У нього з ОСОБА_4 іноді були конфлікти, він її бив та притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

ОСОБА_4 до останнього працювала. Він їй допомагав, підносив сумки з продуктами, возив на автомобілі до лікарні.

ОСОБА_2 та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у заявах по суті (відзиві та запереченнях).

Відповідач пояснив, що ОСОБА_4 це його тітка по батьковій лінії. З ОСОБА_1 він познайомився в 1998 році, однак про проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до 2005 року він нічого не знає. Про відносини позивача з ОСОБА_4 він дізнався в 2005 році. ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира, яка знаходилась по АДРЕСА_5 . Крім того, ОСОБА_4 отримала спадок після смерті матері, нерухоме та рухоме майно, а також грошові кошти на банківських вкладах.

В 2002 році ОСОБА_4 обміняла власну квартиру, додала кошти виручені від продажу успадкованого майна та придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були складні відносини, оскільки останній вживав алкоголь, бив ОСОБА_4 , вимагав переписати квартиру на його сина, навіть його батькові довелося втручатися.

В 2005 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 стався інцидент, ОСОБА_1 вимагав від останньої гроші на закриття кримінальної справи.

З серпня 2018 року він не бачив в квартирі ОСОБА_4 ні ОСОБА_1 , ні його речей. ОСОБА_5 , син позивача, також не проживав в спірній квартирі. Після того, як ОСОБА_4 захворіла на невиліковну хворобу, їй допомога подруга та сусідка. Він також неодноразово навідував тітку в лікарні, на роботі, вдома, цікавився чи вистачає їй грошей, на що отримував відповідь, що їй всього вистачає. ОСОБА_4 проживала одна, позивач та його син проживали в квартирі, яка розташована по АДРЕСА_6 .

Він здійснював поховання тітки.

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що проживає в квартирі АДРЕСА_7 , в яку заселився разом з батьками у 80-х роках. В 90-х роках сусіди з квартири 27 придбали квартиру та робили ремонт. В квартирі проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та покійна дружина ОСОБА_1 , проте з якого саме часу він не пам`ятає. Хто купував квартиру та за чиї кошти здійснювався ремонт йому не відомо, як вівся спільний побут йому також нічого не відомо. У сусідів в квартирі був лише один раз, коли приїздили працівники поліції, так як спрацювала сигналізація встановлена у квартирі. В той час господарів не було вдома. ОСОБА_4 пересувалась власними силами.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що часто ходила в гості до свекрухи, яка проживала в АДРЕСА_5 . Іноді в багатоквартирному будинку бачила ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , але з ними не спілкувалась. Кому належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , їй не відомо. Щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , їй нічого не відомо. Вона з 2002-2004 років не бачила ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що проживає в квартирі АДРЕСА_9 . По сусідству в квартирі 27 проживав ОСОБА_1 . В гостях у сусідів був лише один раз. В квартирі 27 проживав ОСОБА_1 , його син та дружина ОСОБА_14 . Вони придбали квартиру приблизно в 2000 роках, робили ремонт. Він не знає хто саме та в який період часу проживав в квартирі 27 , оскільки деякий час він не проживав за місцем мешкання. Хто купував квартиру та за чиї кошти здійснювався ремонт йому не відомо, як вівся спільний побут йому також нічого не відомо. Жінка проживала в квартирі АДРЕСА_3 до смерті. Між ним та сусідами не було близького спілкування.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що проживає в квартирі АДРЕСА_10 з 1988 року. Знає позивача, познайомились, коли вони приходили купувати квартиру. Позивач з дружиною заселились в квартиру в 90-х - 2000-х роках. По сусідству в квартирі 27 проживав ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Між нею та сусідами не було близького спілкування. ОСОБА_4 про відносини з ОСОБА_1 не розповідала. Хто купував квартиру та за чиї кошти здійснювався ремонт їй не відомо, як вівся спільний побут їй також нічого не відомо. ОСОБА_4 працювала до останнього.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що знає позивача ОСОБА_1 , працювали разом в 90-х роках. Йому відомо, що ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_11 . Вони в 2002 році купили квартиру, робили ремонт. ОСОБА_1 йому розповідав, що вони разом придбали квартиру. Він не був свідком передачі грошових коштів, йому не відомо за чиї кошти здійснювався ремонт квартири. В якому стані була квартира на момент придбання йому не відомо. В гостях у них він був приблизно 3 рази: в 2006 році, в 2010 році і в 2019 році.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона була знайома з ОСОБА_4 з 1988 року, дуже близько вони не спілкувались. Її чоловік знав ОСОБА_1 . Якось вони всі разом зустрілись, поспілкувались там був і ОСОБА_1 . Через деякий час вона зрозуміла, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 почались відносини. Потім вони почали спільно проживати. Пізніше ОСОБА_4 продала квартиру і вони з ОСОБА_1 спільно купили квартиру, де почали проживати. ОСОБА_1 вона знає з 1986 року, він вчився в одному класі з її чоловіком. Вона була у ОСОБА_4 в гостях один раз в її однокімнатній квартирі та 1 раз в квартирі, яку придбали. ОСОБА_4 показувала квартиру після ремонту, в якому стані квартира була до ремонту вона не бачила. В 2016 році була на ювілеї у ОСОБА_1 . Вони не були з ОСОБА_4 близькими подругами. Їй відомо, що в 2021 році ОСОБА_4 їздила на лікування до Ізраїлю, останні півроку перед смертю вона майже не працювала. Хто купував квартиру та за чиї кошти здійснювався ремонт їй не відомо, як вівся спільний побут їй також нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що товаришує з ОСОБА_1 з 9 класу, раніше бачились частіше, наразі не дуже часто. В кінці 90-х років ОСОБА_4 приходила до нього додому дивитись люстру, в цей час у нього був ОСОБА_20 , вони познайомились, ОСОБА_1 допоміг ОСОБА_4 донести додому люстру. В них зав`язались стосунки. Деталі покупки квартири йому не відомі. Він вважає, що ОСОБА_4 працювавши лікарем заробляла менше ніж ОСОБА_1 . ОСОБА_1 був пілотом, а тому заробляв більше. В 2000-х роках ОСОБА_4 та ОСОБА_1 придбали квартиру, при купівлі квартири він не був присутній. Хто купував квартиру та за чиї кошти здійснювався ремонт їй не відомо, як вівся спільний побут їй також нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що знає ОСОБА_1 з 1985 року. Йому не відомо з якого часу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом. Вони декілька разів зустрічались, а потім ОСОБА_1 запрошував його на ювілей. В 2014-2015 році він на прохання ОСОБА_1 забирав ОСОБА_4 з вокзалу, а в 2017 чи 2018 році забирав з лікарні. Про придбанні квартири на Фортечній йому нічого не відомо.

Свідок сторони відповідача ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_4 доводиться їй двоюрідною сестрою. Вона була в неї вдома 1 раз, на ювілеї, де бачила позивача. Останній раз бачила ОСОБА_4 в 2017 році, вона нічого про ОСОБА_1 не розповідала. Свята святкували, але ОСОБА_4 приходила одна. Зустрічались у батьків ОСОБА_23 . ОСОБА_4 мала дві квартири в м. Запоріжжі: одна розташована по вул. Костянтина Великого, інша по вул. Фортечній (Грязнова) . Крім того, ОСОБА_4 після смерті батьків успадкувала нерухоме та рухоме майно.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши заявлених сторонами свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Кірове, Оріхівського району Запорізької області, що підтверджуються копією паспорта.

ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 19 вересня 2002 року, що підтверджується відміткою в паспорті (т. 1 а.пр. 16-18).

ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,49 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_5 від 01 грудня 1994 року та технічним паспортом на квартиру (т. 1 а.пр. 23-24).

ОСОБА_4 успадкувала після смерті матері ОСОБА_6 житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, за адресою: АДРЕСА_13 , автомобіль марки М-21 «Волга», 1960 року випуску; акції, що знаходиться у відкритому акціонерному товаристві «Мотор Січ» в кількості 10 шт. та грошові вклади з належними процентами, що знаходяться в філії Оріхівського відділення ощадного банку № 3011/02, особисті рахунки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (т. 1 а.пр. 133-134).

21 серпня 2001 року ОСОБА_4 продала транспортний засіб марки М-21 «Волга», 1960 року випуску, за 771,90 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу № 100 (т. 1 а.пр. 138).

ОСОБА_4 також належала на праві приватної власності квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 , що підтверджується реєстраційним посвідчення (т. 1 а.пр. 135).

ОСОБА_4 брала участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_14 , що підтверджується відповідним договором (т. 1 а.пр. 136-137).

01 квітня 2002 року ОСОБА_4 продала належну їй на праві приватної власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 , за 27540,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (т. 1 а.пр. 139-140).

02 липня 2002 року ОСОБА_4 уклала з агентством нерухомості ПП «Реал-Сервіс» договір № 11799 к, за яким замовила комплекс послуг з організації придбання об`єкта нерухомості (т. 1 а.пр.141-142). В договорі вказані паспортні дані ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 та домашній номер телефону.

16 серпня 2002 року ОСОБА_4 уклала із Запорізькою товарною біржою «Капітал ВК» договір № 0034 на обслуговування покупця нерухомості та сплатила замовлені послуги (т. 1 а.пр. 143-144).

17 серпня 2002 року ОСОБА_4 внесла завдаток в сумі 535 грн, в рахунок належної до сплати суми 40120 грн, що еквівалентно 7500 доларам США за договором купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить продавцю на праві власності, що підтверджується договором завдатку (т. 1 а.пр. 145).

23 серпня 2002 року ОСОБА_4 придбала квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , жилою площею 28,2 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 23 серпня 2002 року та технічним паспортом на квартиру (т. 1 а.пр. 32-33, 146-147).

З 2017 року ОСОБА_4 перебувала на лікуванні, що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого (т. 1 а.пр. 53-68) та не заперечується сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 6467 від 15 грудня 2022 року, довідкою про причини смерті, свідоцтвом про смерть (т. 1 а.пр. 176-178, 182, 183).

Поховання ОСОБА_4 здійснював ОСОБА_2 , що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання (т. 1 а.пр. 179-181).

З наведених письмових доказів слідує, що ОСОБА_4 придбала квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , жилою площею 28,2 кв.м. та є єдиним власником.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 брав участь у придбанні спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 в матеріалах справи не має.

Допитані в судовому засіданні свідки сторони позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 не були свідками ні передачі ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_4 для придбання квартири, ні передачі грошових коштів продавцю квартири. Свідкам невідомі обставини придбання спірної квартири, хто купував квартиру та за чиї кошти. За чиї кошти здійснювався ремонт в спірній квартирі свідкам також не відомо.

Свідку ОСОБА_21 не відомо з якого часу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом, де вони проживали.

Свідкам ОСОБА_18 , ОСОБА_19 обставини покупки квартири відомі лише зі слів позивача. ОСОБА_19 припускав, що ОСОБА_4 працювавши лікарем заробляла менше ніж ОСОБА_1 . ОСОБА_1 був пілотом, а тому заробляв більше.

Свідки не володіли інформацією, яке майно перебувало у власності ОСОБА_4 , як вона ним розпоряджалась.

Між допитаними в судовому засіданні свідками та ОСОБА_4 не було близького спілкування. ОСОБА_4 не розповідала їм про стосунки з ОСОБА_1 , а тому підтвердити або спростувати дійсні стосунки між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 свідки не можуть. Як вівся спільний побут між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 свідкам нічого не відомо.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 належала на праві приватної власності квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14 , яку вона продала в квітні 2002 року, що підтверджується договором купівлі-продажу та чого ні позивач, ні відповідач не заперечують.

Крім того, ОСОБА_4 після смерті матері у 1999 році успадкувала рухоме та нерухоме майно, акції, грошові кошти.

У 2001 році ОСОБА_4 продала успадкований автомобіль.

Крім того, ОСОБА_4 мала особисті заощадження.

На виручені грошові кошти та особисті заощадження ОСОБА_4 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Пошук та придбання спірної квартири було здійснено особисто ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.пр.141-142, 143-144, 145, 32-33, 146-147).

Всі правовстановлюючі документи оформлені виключно на ОСОБА_4 .

Доводи позивача про придбання ним спірної квартири переважно за його кошти, суд відхиляє, оскільки позивачем не надано доказів щодо передачі грошових коштів ОСОБА_4 або продавцю квартири.

Із поданих позивачем доказів неможливо зробити висновок, що він має відношення до придбання спірної квартири та вказана квартири придбана за спільні кошти.

Вимоги позивача щодо визнання майна, що набуте внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, за час спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , а саме - квартири АДРЕСА_3 - об`єктом спільної сумісної власності, здійснити поділ спільного майна та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_3 - не підлягають задоволенню.

Зібрані у даній справі докази в їх сукупності, а саме показання свідків зі сторони позивача: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 не містять достовірного підтвердження, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , вели спільний побут тощо.

Факт спільного відпочинку (зустрічей), спільної присутності на святкуванні деяких свят, перебування у близьких стосунках позивача та померлої ОСОБА_4 , не доводять факту ведення спільного господарства, наявності спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя у зазначений позивачем період, що підлягає доведенню у цій справі.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження факту спільного проживання разом з померлою ОСОБА_4 у період часу з 01 січня 2004 року по 14 грудня 2022 року однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у зв`язку з відсутністю доказів про наявність між ними спільного бюджету, ведення спільного господарства, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів які вказують на наявність встановлених між ними відносин, притаманних подружжю.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, звернута увага на те, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21), від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/11423/22 (провадження № 61-2916св24) та інших.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні деяких свят, покупка сім карти мобільного оператора та передання такої карти померлій, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, й показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту його спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з померлою ОСОБА_4 ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю у період часу з 01 січня 2004 року по 14 грудня 2022 року.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були певні відносини, але вони не були такими, що притаманні чоловіку і жінці.

Відповідно до пункту 1 розділу VII Прикінцеві положення СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

Аналіз статті 74 СК України та статті 1264 ЦК свідчить, що: - стаття 74 СК України має спрямованість на урегулювання підстав набуття право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі; - на відміну від статті 74 СК України, стаття 1264 ЦК України спрямована на регулювання кола осіб, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом.

Тому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 підкреслює, що слід розмежовувати сферу дії статті 74 СК України і статті 1264 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють різні правовідносини, а саме сімейні та спадкові.

Якщо вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Щодо вимог позивача про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання спадкоємцем четвертої черги.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про проживання однією сім`єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19.

Факт періодичного спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні подій, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю, такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 09 травня 2024 року у справі № 192/1700/22 (провадження № 61-5103св24).

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Самі по собі показання свідків не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю, такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 554/6033/22 (провадження № 61-13966св23).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд виходить з того, що ці докази не є належними та достатніми доказами, з якими закон пов`язує правовий статус члена сім`ї та осіб, які проживають однією сім`єю, а також не є доказами, які підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як то ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням тощо.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків сторони позивача носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.

Позивач не надав документів щодо місця фактичного проживання, фото/відео матеріалів, документів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі тощо.

Позивач в своїх поясненнях вказував, що він допомагав ОСОБА_4 , підносив сумки з продуктами, возив на автомобілі до лікарні.

Показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.

Сам по собі факт тривалого знайомства позивача зі спадкодавицею, надання допомоги померлій за її життя, не свідчить про наявність між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних членам сім`ї, та не є достатньою підставою для встановлення факту проживання позивача із спадкодавицею протягом п`яти років до відкриття спадщини. Такий правовий висновок наведений в постанові Верховного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 711/82/24 (провадження № 61-12088св24).

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Однак позивач таких доказів не надав.

Твердження позивача про здійснення ним матеріального забезпечення ОСОБА_4 не підтверджуються належними та допустимими доказами.

У наданих позивачем квитанціях про оплату житлово-комунальних послуг чітко зазначено, хто є платником - ОСОБА_4 . Крім того, на кожній квитанції зазначено номер банківської картки, з якої здійснено оплату - НОМЕР_3 . Зазначена банківська картка належала померлій ОСОБА_4 . Відтак, оплата за житлово-комунальні послуги здійснювалась саме ОСОБА_4 .

Варто звернути увагу, що за обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач мав доступ до помешкання ОСОБА_4 , а відтак мав можливість отримати доступ до персональних документів такої особи та їх копій. Проте, сам по собі факт наявності таких документів у позивача не свідчить про наявність взаємних прав та обов`язків між ним та ОСОБА_4 , що притаманні членам сім`ї.

ОСОБА_4 мала власні грошові кошти, за які купувала необхідні їй ліки, оплачувала лікування тощо. Зокрема, це підтверджується договорами батьківських вкладів, які ОСОБА_4 пролонгувала і під час хвороби, що підтверджує, що вона була здатна себе забезпечувати і не мала необхідності покладатися на позивача.

Так відповідно долучених до відзиву документів 13 серпня 2020 року, ОСОБА_4 зняла з депозитного рахунку 37000,00 грн., а через 3 дні 16 серпня придбала препарат «Ібранс» на суму 43005,40 грн. У зв`язку з чим твердження позивача про те, що зазначений лікарський засіб придбано за його кошт не відповідає дійсності.

Позивачем не надано належних доказів того, що саме він здійснював догляд за ОСОБА_4 .

Крім того, як повідомили свідки ОСОБА_4 пересувалась власними силами та до останнього працювала.

Сам факт періодичного піклування та надання допомоги ОСОБА_4 , не є достатньою підставою для встановлення факту проживання з нею однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивач стверджує, що в 2003 році за його кошти у спірній квартирі було здійснено ремонт загальною вартістю 21000,00 грн. Однак в період з вересня 2002 року по червень 2003 року позивачем було отримано заробітної плати близько 8000,00 грн.

ОСОБА_4 з 1998 року мала певні стосунки із позивачем, але сімейними їх назвати неможливо.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2044 від 26.08.2005, ОСОБА_4 25.08.2005 близько 19-00 годин у квартирі, в якій проживає, була побита ОСОБА_1 , який здавлював руками шию, наносив удари руками по тілу, головою ударив об стіну.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2504 від 19.10.2006, ОСОБА_4 19.10.2006 близько 20-30 годин у власній квартирі побив ОСОБА_1 , який наносив удари руками по обличчю, в грудну клітину, ногами по грудній клітині та лівому стегну.

Відповідно до висновку спеціаліста №115/с від 23.03.2018 ОСОБА_4 22.03.20 1 8 приблизно о 14-00 годин в квартирі, де мешкає, була побита відомим чоловіком, котрий наніс удар по обличчю, при цьому прикусила язика.

За останнім фактом позивача було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України (справа №336/1728/18, розглянута Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, вирок від 20.06.2018).

В подальшому, в 2020 році позивач притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до фабули справи позивач принижував ОСОБА_4 нецензурною лайкою та хватав за шию (справа 6/941/20, розглянута Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, постанова від 18.02.2020).

Крім того, син позивача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 вкрав померлої ОСОБА_4 відеокамеру за що також притягувався до кримінальної відповідальності (справа 336/2861/18, розглянута Шевченківським районним судом Запоріжжя, вирок від 01.08.2018).

Суду не надано доказів наявності спільного побуту.

До того ж суду не надано доказів участі позивача у похованні чи облаштуванні місця поховання ОСОБА_4 , що також є характерним звичаєм піклування про померлих членів сім`ї в українському суспільстві.

Отже, аналізуючи зміст та характер обставин спірних правовідносин в контексті обсягу наданих суду доказів, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено належним чином реальності факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 протягом п`яти років поспіль до моменту відкриття спадщини, оскільки судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що такі особи постійно спільно проживали, були пов`язані спільним побутом та веденням спільного господарства, а також мали взаємні права і обов`язки, які притаманні членам сім`ї, а відтак суд дійшов до висновку, що характер відносин позивача з ОСОБА_4 за своїм змістом не мав ознак сімейних.

Позивач не довів факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 протягом п`яти років до відкриття спадщини та не набув права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку про недоведеність з належною достовірністю обставин, які б свідчили про можливість закликання позивача до спадкування після смерті ОСОБА_4 , як спадкоємця четвертої черги спадкування за законом, а відтак заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту, бюджету та придбання майна внаслідок спільної праці, як сім`ї, шляхом об`єднання спільних та індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких одержані спільні та особисті доходи об`єднувалися для набуття спільного майна, у період з 12 листопада 1997 року до 31 грудня 2003 року включно.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частини першої статті 315 ЦПК України в редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи судом).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

Особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Спірна квартира була придбана ОСОБА_4 23 серпня 2002 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до статті 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

У статті 44 КпШС України вказано, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

До спірних правовідносин застосуванню підлягають положення КпШС України, який не передбачав можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У такому випадку має місце спір про поділ майна між особами, які не є сім`єю, і який повинен вирішуватися на підставі положень Закону України «Про власність», зокрема, статті 17 цього Закону.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Отже, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, стаття 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим судам під час вирішення спору щодо визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності осіб, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання цих осіб у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане ними внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Сам факт отримання позивачем заробітної плати за період з 1998 року по 2002 роки сумі 31175,42 грн., що станом на 23 серпня 2002 року еквівалентно 5732,36 доларам США не може бути доказом участі у придбанні спірної квартири, а покази свідків не можуть підтверджувати обставини участі коштами у придбанні цього нерухомого майна, зокрема, розмір цієї участі.

Оскільки факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року, а КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу, і позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира була набута ним та спадкодавцем ОСОБА_4 внаслідок їх спільної праці, тому суд до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині.

Відмовляючи в даній частині позовних вимог суд враховує правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 163/754/17 (провадження № 61-14555св18). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2020 року в справі № 641/7033/18 (провадження № 61-16628св19), від 24 січня 2020 року в справі № 546/912/16-ц (провадження № 61-36178св18), від 19 березня 2020 року в справі № 303/2865/17 (провадження № 61-43499св18).

Інші вимоги заявлені позивачем є похідними, а тому не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна про встановлення фактів проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку цього майна, зміну черговості спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Щодо судових витрат

Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 14485,50 грн. (т. 1 а.пр. 77, 85)

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається судом на позивача.

Представник відповідача просив вирішити питання щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача, посилаючись на положення до ч. 8 ст. 141 ЦПК України повідомив, що такі докази будуть подані, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 12, 13, 76-81, 89, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна про встановлення фактів проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку цього майна, зміну черговості спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_15 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_16 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна, місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 66.

Дата складання повного судового рішення 08 квітня 2025 року.

Суддя: