Справа № 702/691/17
Провадження № 4-с/702/2/25
УХВАЛА

07.04.2025 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Барської Т.М.

за участю секретаря судового засідання Возної В.В.;

представника скаржника адвоката Олійник Н.О.;

державного виконавця Ситник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Монастирище скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересована особа головний державний виконавець Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валерія Ситник, стягувач ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

25.02.2025 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє його довірена особа адвокат Олійник Н.О., звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валерії Ситник.

Скарга мотивована тим, що 10.08.2017 суддею Монастирищенського районного суду Черкаської області виданий судовий наказ про стягнення із скаржника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вказаного судового наказу 20.11.2017 відкрите виконавче провадження №55161000.

Скаржник стверджує, що внаслідок повномасштабного вторгнення РФ на територію України, він 24.02.2022 доєднався до лав ЗСУ і до теперішнього часу проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Служба в ЗСУ та участь у воєнних діях перешкодила ОСОБА_1 повідомити державного виконавця про перебування на службі та отримання грошового забезпечення, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 307660,98 грн.

ОСОБА_1 переконаний, що державний виконавець упродовж двох років не вчиняв жодних дій з метою з`ясування місця роботи або ж перебування боржника, хоча весь цей час ОСОБА_1 боронив нашу Батьківщину, перебував в найгарячіших точках ведення бойових дій.

25.03.2024, тобто після спливу двох років від мобілізації боржника, державний виконавець винесла постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів в сумі 92298,29 гривень.

ОСОБА_1 вважає, що постанова державного виконавця є протиправною, оскільки, як боржник у виконавчому провадженні, він не переховувався, не ухилявся від виконання свого обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина, а державний виконавець не вживав заходів до з`ясування джерел його доходів, місця служби, внаслідок чого і утворилась заборгованість.

Також, на думку скаржника, він повинен бути звільнений від нарахування штрафних санкцій за невиконання зобов`язання щодо сплати аліментів перед стягувачем на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Оскаржувана постанова державним виконавцем прийнята 25.03.2024, однак про її існування, за доводами скаржника, він дізнався тільки 10.02.2025, коли на вимогу його представника копія цього рішення державного виконавця була надіслана адвокату Олійник Н.О.

18.02.2025 представник боржника зі скаргою звернулась до Монастирищенського районного суду Черкаської області. Однак поданий нею документ постановленою 20.02.2025 ухвалою повернутий ініціатору без розгляду з мотивів недодержання вимог частин третьої та/або четвертої ст. 448 ЦПК України (в редакції Закону №4094-ІХ від 21.11.2024).

Після усунення недоліків скарги, 25.02.2025 представник скаржника скаргу на дії державного виконавця подала повторно.

Стверджуючи, що процесуальний строк подачі скарги на дії та рішення державного виконавця пропущений з поважних причин, просила його поновити і скаргу задовольнити.

Постановленою 25.02.2025 ухвалою скарга прийнята до розгляду.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат Олійник Н.О. скаргу ОСОБА_1 підтримала і просила її задовольнити, переконана, що внаслідок невиконання державним виконавцем своїх обов`язків зі з`ясування джерела отримання боржником доходів утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання його сина, а накладення на ОСОБА_1 штрафу стало для нього неспівмірним тягарем і поставило у вкрай важке матеріальне становище.

Представник скаржника просить поновити строк для подачі скарги, оскільки про порушення свого права ОСОБА_1 дізнався тільки 10.02.2025, а зі скаргою звернувся 18.02.2025.

Повернення скарги судом постановленою 20.02.2025 ухвалою та повторна її подача після усунення недоліків, на думку представника, підстав для висновку про пропуск строку оскарження прийнятої 25.03.2024 державним виконавцем постанови не дають.

Головний державний виконавець В.Ситник проти задоволення скарги заперечила і зазначила, що твердження представника скаржника є необґрунтованими, оскільки боржник відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сам зобов`язаний повідомити виконавця про зміну місця роботи.

Окрім того, державний виконавець повідомила, що ОСОБА_1 упродовж 2024 року неодноразово звертався до виконавчої служби, отримував копії постанов, подавав заяви, що спростовує твердження його представника про неможливість реалізувати свої права з підстав перебування на службі.

Стягувач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, до суду не з`явилась, заяв і клопотань не надсилала.

Згідно з частинами першою, другою ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності стягувача ОСОБА_2 , оскільки її неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника скаржника адвоката Олійник Н.О., головного державного виконавця В.Ситник, дослідивши додані до скарги копії документів та матеріали виконавчого провадження №55161000, суд встановив такі фактичні обставини і дійшов такого рішення за наслідками досліджених доказів.

Суд встановив, що на виконанні у Монастирищенському відділі державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження №55161000, відкрите згідно з виданим 29.09.2017 Монастирищенським районним судом Черкаської області судовим наказом №702/691/17 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7, 47, 71-72).

Зобов`язання зі сплати аліментів ОСОБА_1 виконував шляхом сплати щомісячних платежів стягувачу до березня 2021 року включно, що підтверджує розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (а.с.13).

З квітня 2021 року до березня 2024 року боржник кошти на утримання сина не сплачував (а.с.13 зв. стор.).

24.05.2022 Державна фіскальна служба України повідомила державного виконавця про те, що інформація щодо джерел отримання боржником з РНОКПП НОМЕР_2 доходів відсутня (а.с.73).

Інформація про отримання ОСОБА_1 заробітної плати у військовій частині НОМЕР_1 до відділу ДВС надійшла з Пенсійного фонду України 20.02.2024 (а.с.74).

Прийнятою 20.02.2024 у ВП №55161000 постановою головний державний виконавець Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ситник В.В. звернула стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.48).

Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.03.2024 ВП №55161000 головний державний виконавець Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ситник В.В., при примусовому виконанні судового наказу №70/691/17, що виданий 10.08.2017, постановила здійснювати відрахування із суми доходів боржника відповідно до вимог чинного законодавства у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 307960,97 грн, що утворилась станом на 01.02.2024, з яких 25% погашення заборгованості, 25% поточні аліменти на утримання сина, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Після погашення заборгованості здійснювати відрахування у розмірі частини щомісячно від заробітної плати на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття (а.с.50).

Постановою головного державного виконавця Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ситник В.В. від 22.03.2024, при примусовому виконанні судового наказу № 70/691/17, виданого 10.08.2017, з метою забезпечення фактичного виконання виконавчого документа накладений арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 307960, 98 грн.(а.с.49).

У зв`язку з наявною у боржника заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує 2 роки, 25.03.2024 головний державний виконавець Ситник В.В. прийняла рішення у формі постанови про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь стягувача у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 92298,29 грн.(а.с.77 зв. стор.).

02.04.2024 і 06.05.2024 боржник ОСОБА_1 звертався до відділу ДВС із заявами про отримання копії постанови про арешт його коштів (а.с.79) та про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій (а.с.80).

Крім іншого, у виконавчому провадженні наявні копії сформованого за заявою Хомишина 14.04.2023 витягу з реєстру територіальної громади (а.с.81), картки фізичної особи платника податків (а.с.82), паспорта громадянина України (а.с.83-84), які, цілком очевидно, надані до відділу ДВС боржником ОСОБА_1 .

Інформацію про прийняття постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу його представник адвокат Олійник Н.О. отримала 03.02.2025 (а.с.8).

Зі скаргою до суду в інтересах довірителя адвокат вперше звернулась 18.02.2025.

Встановивши, що скарга подана без додержання вимог частин 3 та/або 4 ст. 448 ЦПК України, суддя 20.02.2025 постановив ухвалу про повернення її скаржнику.

25.02.2025 довірена особа ОСОБА_1 повторно звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Ситник В.В. (а.с.1).

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Поряд з цим частина 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» унормовує, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів (частина шоста статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, обов`язок повідомити державного виконавця про зміну місця роботи законодавець поклав на фізичну особу боржника. Водночас державний виконавець має своїм обов`язком неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, і у випадку заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець наділений повноваженнями накласти на боржника штраф у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

За змістом ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 449 ЦПК України Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Частина п`ята статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 920/149/18 надано роз`яснення щодо співвідношення загальної та спеціальної норми, згідно з якими норми, передбачені законом про виконавче провадження, є загальними, а норми, передбачені процесуальним кодексом, є спеціальними, тому строк на оскарження необхідно обраховувати в календарних днях. Подібні за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20), від 02 листопада 2021 року у справі № 753/3465/20 (провадження № 61-12002св20).

За змістом наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).

Як встановлено судом, з листопада 2017 року відділом ДВС виконується судовий наказ №702/691/17 від 10.08.2017. Виконання рішення про стягнення аліментів передбачає щомісячні стягнення аліментів.

З часу відкриття виконавчого провадження до березня 2021 року боржник ОСОБА_1 аліменти на утримання сина сплачував регулярно і щомісячно перераховував стягувачу визначений судовим наказом розмір аліментів.

З квітня 2021 року по березень 2024 року жодних платежів від боржника не поступало.

У квітні та травні 2024 році ОСОБА_1 звертався до відділу ДВС із заявами про отримання копії постанови про арешт його коштів, про надання відомостей щодо визначення поточного рахунку в банку для здійснення видаткових операцій, що спростовує твердження його представника про відсутність можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження та подати скаргу у визначений нормами процесуального законодавства 10-денний строк.

Повторне звернення представника скаржника до відділу ДВС за інформацією про прийняту 25.03.2024 постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу зазначені обставини не спростовує.

Також не спростовує ці доводи представника скаржника і факт його перебування на військовій службі, оскільки особисте звернення у квітні та травні 2024 року до відділу ДВС існування цієї перешкоди спростовує.

При цьому суд враховує твердження представника скаржника про те, що ОСОБА_1 командуванням військової частини щорічно надавались відпустки.

Скаржник ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження, повинен добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та здійснювати свої обов`язки.

ОСОБА_1 жодними доказами не спростував факту отримання ним поштової кореспонденції від державного виконавця чи факту не направлення йому цієї кореспонденції, а також неможливість ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження, або неможливість подати скаргу у визначений 10-денний строк з дня її прийняття, а не через рік після.

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 14 серпня 2019 року в справі № 910/7221/17; від 12 січня 2021 року в справі № 910/8794/17; від 12 жовтня 2021 року в справі № 918/333/13-г; від 07 червня 2023 року в справі № 1622/16530/2012.

Керуючись статтями 5, 12, 13 ,18, 76-81, 89, 211, 258, 263-265, 354, 261, 447, 447-1,449 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Подане представником скаржника ОСОБА_1 адвокатом Олійник Наталією Олександрівною клопотання про поновлення строку на подання скарги на дії державного виконавця залишити без задоволення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Монастирищенського відділу державної виконавчої служби в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Валерії Ситник залишити без розгляду.

Копію ухвали направити скаржнику, стягувачу та головному державному виконавцю Ситник В.В.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Тетяна БАРСЬКА