Справа № 167/228/25
Номер провадження 2/167/190/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сіліча І. І.,

з участю секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану в їх інтересах представником ОСОБА_3 до Рожищенської міської ради Луцького району Волиснької області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук Світлана Петрівна, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно

встановив :

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Нівчик А. М. звернувся до суду з позовом до Рожищенської міської ради Луцького району Волиснької області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук С. П., ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_7 . Після смерті останнього відкрилась спадщина на майно, зокрема на 28/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька та прийняли спадщину.

Звернувшись до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтв про право на спадщину за законом саме на 28/100 частки житлового будинку отримали відмову. Відмова мотивована тим, що згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, виданого Комунальним підприємством «Волиньпроект» від 03 вересня 2024 року реєстраційний номер документа Т101:8797-6077-4738-8914 існуючий об`єкт нерухомого майна (згідно правовстановлюючого документа) А-1 має загальну площу 206,1 кв.м, житлову площу 107,8 кв.м, а фактичний показник з урахуванням поточних змін без урахування змін на об`єкт нерухомого майна, які потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт підлягає в експлуатацію вказує, що загальна площа житлового будинку А-1 становить 71,7 кв.м, житлова площа 40 кв.м та зазначено примітці, що загальна площа зменшилась на 134,4 кв.м, житлова площа зменшилась на 67,8 кв.м за рахунок реконструкції 68/100 та 4/100 часток житлового будинку та реєстрації як окремих об`єктів нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Разом з тим, позивачі вважають наявними підстави для визнання права власності на означене домоволодіння за ними, виходячи з наступного.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 07.12.2024 року власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності є : 28/100 ОСОБА_7 ; 4/100 ОСОБА_8 ; 68/100 ОСОБА_5 . Крім того, в розділі «відомості про права власності» щодо частки 4/100 зазначено, що запис про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 02.12.2020 на підставі реєстраційний номер об`єкта 45. Вказане свідчить, що дана частка була виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, відповідно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 перестав існувати як цілий об`єкт нерухомого майна.

Як встановлено з відповіді на адвокатський запит №7307/01-04, реконструкція 4/100 частини житлового будинку під перукарню на АДРЕСА_2 , здійснена ОСОБА_9 на підставі декларації про початок будівельних робіт від 27.01.2014, поданою до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області. Однак, при вказаній реконструкції не були враховані права інших співвласників житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Комунального підприємства «Волиньпроект» від 07.02.2025 вих.№621/01-04 встановлено, що згідно запису №58 з реєстрової книги №1 по місту Рожище право власності на крамницю промислових товарів/Літер А-1/ та будівля складу/Б-1/, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 ) зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_5 згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 17.07.2018 р. справа №2-488/2008.

Вказане призвело до порушення цілісності об`єкту нерухомого майна, що унеможливлює спадкування позивачами частки нерухомого майна та подальшому реєстрацію права власності на таку частку.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.02.2025 (номер інформаційної довідки 414004024) власником крамниці промислових товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.02.2025 (номер інформаційної довідки 414004384) власником товарно-офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_4 .

Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та додатків до нього, зокрема витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, спірне домоволодіння, право власності на яке просять визнати позивачі, станом на 03 вересня 2024 року складається з : житлового будинку літ. А1 та загальною площею 71,7 кв.м, житлового площею 40,0 кв.м, прибудови літ. а, погріба а1 та огорожі №1.

Таким чином, вказане свідчить, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складається з частини, яка належала спадкодавцю позивачів, а решта 68/100 та 4/100 іншим співвласникам, внаслідок наведених вище обставин, подій та рішень, зокрема декларації про початок будівельних робіт від 27 січня 2014, рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 17 липня 2008 року у справі №2-488/2008, ще до смерті спадкодавця ОСОБА_7 , було фактично поділено в натурі між його співвласниками шляхом присвоєння 68/100 частині домоволодіння нової адреси АДРЕСА_2 та 4/100 частині домоволодіння нової адреси АДРЕСА_2 та шляхом визнання права власності на такі частини домоволодіння з новими дресами, як на самостійні об`єкти нерухомого майна.

В той же час, відповідно до приведеної вище технічної характеристики нерухомого майна решта домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після реконструкції 68/100 та 4/100 часток житлового будинку та реєстрації як окремих об`єктів нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , складається виключно із 28/100 частин, що належали спадкодавцю ОСОБА_7 , фактично є окремим об`єктом нерухомого майна зі своєю адресою.

Вище вказане дає підстави для висновку, що ще на час смерті спадкодавця та станом на момент подачі до суду позовної заяви, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 стало складатись виключно із того нерухомого майна, господарських будівель та споруд, які свого часу утворювали належні спадкодавцю 28/100 частини. Ще до моменту спадкування позивачами домоволодіння за наслідками низки юридичних фактів, рішень суб`єктів владних повноважень, судових рішень та правочинів, відбувся фактичний поділ в натурі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого 68/100 та 4/100 його частин із присвоєнням нових адрес утворили окремі об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, просить суд визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності по частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 .

Відповідачам Рожищенській міській раді Луцького району Волинської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивачів ОСОБА_3 в підготовче засідання не з`явився. 10 квітня 2025 року суду наданав заяву про розгляд справи у його та позивачів відсутнсоті, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Рожищенської міської рада Луцького району Волинської області в підготовче засідання не з`явився, 08 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» надіслав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у їхній відсутності. Щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в підготовче засідання не з`явились, суду надали заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу волинської області Матвійчук С. М. та ОСОБА_6 в підготовче засідання не з`явились, суду надані заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 12 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 10 квітня 2025 року о 09 год 30 хв. Витребувано у приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук С. П. належним чином засвідчену копію спадкової справи №19/2016, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на те, що відповідачі визнають позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Новомосирської сільської ради Ковельського району Волинської області.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 20 вересня 2006 року виконавчим комітетом Рожищенської міської ради згідно рішення №177.2 від 28 липня 2006 року, довідки про підтвердження права власності, виданої Комунальним підприємством «Волиньпроект» 03 вересня 2024 року №5018/01-04 28/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності.

ОСОБА_7 до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_7 та позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 як батьком та дітьми підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

З копії матеріалів спадкової справи № 19/2016, заведеної 19 лютого 2016 року після смерті ОСОБА_7 встановлено, що спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_1 спадщину після смерті батька ОСОБА_7 прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Матвійчук С. П., а ОСОБА_2 прийняв спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день його смерті та частково її оформили. Колишня дружина спадкодавця ОСОБА_6 подала заяву про те, що спадкове майно було особистою власністю спадкодавця ОСОБА_7 . Інших спадкоємців за законом та за заповітом немає.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 листопада 2024 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Матвійчук С. П. позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 28/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , через відсутність виділу спадкодавцем належної йому частки житлового будинку в окремий об`єкт нерухомого майна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 07.12.2024 року власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності є : 28/100 ОСОБА_7 ; 4/100 ОСОБА_8 ; 68/100 ОСОБА_5 . Крім того, в розділі «відомості про права власності» щодо частки 4/100 зазначено, що запис про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 02.12.2020 на підставі реєстраційний номер об`єкта 45. Вказане свідчить, що дана частка була виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, відповідно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 перестав існувати як цілий об`єкт нерухомого майна.

Як встановлено з відповіді на адвокатський запит №7307/01-04, реконструкція 4/100 частини житлового будинку під перукарню на АДРЕСА_2 , здійснена ОСОБА_9 на підставі декларації про початок будівельних робіт від 27.01.2014, поданою до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області. Однак, при вказаній реконструкції не були враховані права інших співвласників житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Комунального підприємства «Волиньпроект» від 07.02.2025 вих.№621/01-04 встановлено, що згідно запису №58 з реєстрової книги №1 по місту Рожище право власності на крамницю промислових товарів/Літер А-1/ та будівля складу/Б-1/, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_1 ) зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_5 згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 17.07.2018 р. справа №2-488/2008.

Вказане призвело до порушення цілісності об`єкту нерухомого майна, що унеможливлює спадкування позивачами частки нерухомого майна та подальшому реєстрацію права власності на таку частку.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.02.2025 (номер інформаційної довідки 414004024) власником крамниці промислових товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.02.2025 (номер інформаційної довідки 414004384) власником товарно-офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_4 .

Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та додатків до нього, зокрема витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, спірне домоволодіння, право власності на яке просять визнати позивачі, станом на 03 вересня 2024 року складається з : житлового будинку літ. А1 та загальною площею 71,7 кв.м, житлового площею 40,0 кв.м, прибудови літ. а, погріба а1 та огорожі №1.

Таким чином, вказане свідчить, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складається з частини, яка належала спадкодавцю позивачів, а решта 68/100 та 4/100 іншим співвласникам, внаслідок наведених вище обставин, подій та рішень, зокрема декларації про початок будівельних робіт від 27 січня 2014, рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 17 липня 2008 року у справі №2-488/2008, ще до смерті спадкодавця ОСОБА_7 , було фактично поділено в натурі між його співвласниками шляхом присвоєння 68/100 частині домоволодіння нової адреси АДРЕСА_2 та 4/100 частині домоволодіння нової адреси АДРЕСА_2 та шляхом визнання права власності на такі частини домоволодіння з новими дресами, як на самостійні об`єкти нерухомого майна.

В той же час, відповідно до приведеної вище технічної характеристики нерухомого майна решта домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після реконструкції 68/100 та 4/100 часток житлового будинку та реєстрації як окремих об`єктів нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , складається виключно із 28/100 частин, що належали спадкодавцю ОСОБА_7 , фактично є окремим об`єктом нерухомого майна зі своєю адресою.

Вище вказане дає підстави для висновку, що ще на час смерті спадкодавця та станом на момент подачі до суду позовної заяви, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 стало складатись виключно із того нерухомого майна, господарських будівель та споруд, які свого часу утворювали належні спадкодавцю 28/100 частини. Ще до моменту спадкування позивачами домоволодіння за наслідками низки юридичних фактів, рішень суб`єктів владних повноважень, судових рішень та правочинів, відбувся фактичний поділ в натурі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого 68/100 та 4/100 його частин із присвоєнням нових адрес утворили окремі об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

В той же час, відповідно до приведеної судом вище технічної характеристики нерухомого майна решта домоволодіння по АДРЕСА_1 , що залишилась після вищевказаного визнання права власності, складається виключно із 28/100 частин, що належали спадкодавцю позивача, іншого співвласника не має, фактично є окремим об`єктом нерухомого майна зі своєю адресою.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Так, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидом якого є житловий будинок), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом норм ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220, 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (час відкриття спадщини).

В свою чергу, у відповідності до норм ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Положеннями ст. 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

За змістом ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно ст. 1268 ч. 5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до норми ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З а змістом ст. 12, 13, 76, 81, 89 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд доходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, мотиви для чого є наступними.

Так, у відповідності до змісту наведених судом вище норм цивільного законодавства набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, зокрема на нерухоме майно (будівлі, квартири, земельні ділянки тощо). Можливість виникнення права власності безпосередньо на підставі рішення суду передбачено лише у ст. 335 (набуття права власності на безхазяйну річ), ст. 344 (набувальна давність) та ст. 376 (самочинне будівництво) ЦК України, в усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема в порядку спадкування (ст. 328, 1216 ЦК України). В свою чергу, рішення суду про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України в контексті ст. 1216 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах (тобто позивач вже став власником спірного майна, а не намагається ним стати через пред`явлення позову), у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, позивачем у спорах про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої права у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, набуття такого права на законних підставах. Крім того, оскільки цивільні права можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства (ст. 11 ч. 3 ЦК України), то в такому випадку позивачу необхідно довести перед судом наявність передбачених такими актами законодавства обставин та умов, безпосередньо на підставі яких у нього за законом виникло спірне право власності, за захистом якого він і звертається до суду із позовом про визнання за ним цього права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто метою подання позову про визнання прав власності в порядку спадкування є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою, якщо зробити це іншим шляхом неможливо.

Зазначена абзацом вище правова позиція суду, сформульована при розгляді даної цивільної справи, повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 07 вересня 2016 року по справі №6-727цс16, правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 жовтня 2019 року по справі №344/11473/13-ц, від 31 жовтня 2019 року по справі №447/2434/16-ц, від 18 грудня 2019 року по справі №127/9250/14-ц, від 03 червня 2020 року по справі №159/4837/15-ц, від 03 червня 2020 року по справі №161/12411/17, від 01 липня 2020 року по справі №216/5834/15-ц, від 15 липня 2020 року по справі №175/1765/16, від 19 серпня 2020 по справі №569/6008/19, правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 21 березня 2018 року по справі №760/14438/15-ц, від 07 листопада 2018 року по справі №520/6819/14-ц.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі №265/6868/16-ц, від 19 травня 2020 року по справі №175/1941/16-ц, від 31 березня 2021 року по справі №463/4616/18, від 06 жовтня 2021 року по справі №234/17030/18, від 10 листопада 2021 року по справі №759/19779/18, від 19 січня 2022 року по справі №280/4/18, від 22 червня 2022 року по справі №755/13736/20, від 07 грудня 2022 року по справі №2-21/2010.

При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Аналогічні правові висновки містять у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року по справі №925/642/19, а також у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі №826/4406/16, від 08 грудня 2021 року по справі №372/1712/19.

Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду знайшли підтвердження всі заявлені позивачами в обґрунтування їх вимог фактичні обставини, зокрема, факт смерті спадкодавця ОСОБА_7 , спадкоємцями якого, із дотриманням визначеного законом порядку та строків, стали позивачі, як єдині спадкоємці першої черги за законом, які прийняли спадщину. Тому суд доходить до висновку, що саме позивачі набули право на належне спадкодавиці ОСОБА_7 спадкове майно в повному обсязі, а відтак і право власності на спірне домоволодіння, як складову спадщини. За таких обставин позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не можуть бути перешкодою для задоволення позову підстави, наведені приватним нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 листопада 2024 року, оскільки як встановлено судом в ході розгляду справи та наведено вище за текстом цього рішення, ще на час смерті спадкодавцю позивачів та станом на момент розгляду даної цивільної справи домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 стало складатись виключно із того нерухомого майна, господарських будівель та споруд, які свого часу утворювали належні попереднім спадкодавцям з боку позивачів 28/100 частини. Ще до моменту спадкування позивачами домоволодіння за наслідками низки юридичних фактів, рішень суб`єктів власних повноважень, рішення суду та правочину відбувся фактичний поділ в натурі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого 68/100 та 4/100 його частин із присвоєнням нових адрес утворили окремі об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано за відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, згідно клопотання представника позивачів судовий збір необхідно залишити за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 89, 200, 206, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану в їх інтересах представником ОСОБА_3 до Рожищенської міської ради Луцького району Волиснької області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук Світлана Петрівна, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сплачений судовий збір залишити за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 10 квітня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Представника заявника: адвокат Нівчик Андрій Миколайович, місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер олікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач: Рожищенська міська рада Луцького району Волинської області, місцезнаходження: м. Рожище, вул. Незалежності, 60 Волинська область, .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер олікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук Світлана Петрівна, адреса місцезнаходження: м. Рожище, вул. Незалежності, буд. 18б Волинська обасть.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_6 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер олікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Головуючий суддя І. І. Сіліч