Житомирський апеляційний суд
Справа №278/5444/24 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 84 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 278/5444/24 за скаргою заступника керівника Житомирської окружної прокуратури на дії державного виконавця Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Баса Андрія Миколайовича на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Дубовік О.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року заступник керівника Житомирської окружної прокуратури Кравцов Георгій звернувся з даною скаргою на рішення посадової особи органу державної виконавчої служби в порядку статті 447 ЦПК України, у якій просив:

- поновити строк на оскарження рішення головного державного виконавця Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Крученюка А.С. про закінчення виконавчого провадження №73628537 від 18 вересня 2024 року на виконання виконавчого листа № 278/2100/21 від 13 грудня 2023 року, виданого Житомирським районним судом про зобов`язання ОСОБА_1 , повернути державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0915;

- визнати неправомірною і скасувати постанову головного державного виконавця Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Крученюка А.С. про закінчення виконавчого провадження № 73628537 від 18 вересня 2024 року.

Скарга мотивувалась тим, що на виконанні в Житомирському ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист, виданий 13 грудня 2023 року Житомирським районним судом Житомирської області про зобов`язання ОСОБА_1 повернути державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0915.

18 вересня 2024 року головним державним виконавцем Крученюком А.С. ухвалено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що вказане рішення суду не може бути виконане без участі боржника.

Прокурор вважав, що вказана постанова є неправомірною, прийнятою в порушення вимог п. 11 частини 1 статті 39, статті 40, абзацу 3 частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закону № 1404-VIII)і підлягає скасуванню.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2024 року скаргу задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник боржника ОСОБА_1 адвокат Бас А.М.подав апеляційну скаргу, де просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановлена місцевим судом ухвала прийнята з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що в ході розгляду справи скаржником повідомлено заступника окружної прокуратури та державного виконавця про добровільне виконання ОСОБА_1 рішення суду щодо повернення земельної ділянки.

Однак, наявні обтяження та заборони у вигляді арешту на цю земельну ділянку, унеможливлюють виконання такого рішення.

Для належного виконання рішення суду представником було подане клопотання до суду про зміну заходу забезпечення позову застосований в ухвалі Житомирського районного суду Житомирської області від 09 липня 2021 року на інший вид забезпечення, а саме заборонити відчуження вказаної земельної ділянки, що жодним чином не буде порушувати права та законні інтереси позивача, а лише зніме прогалину та надасть можливість належним чином виконати рішення суду.

Ухвалою місцевого суду дане клопотання було задоволено та змінено захід забезпечення позову. Після прийняття даної ухвали скаржником разом з представником Житомирської обласної державної адміністрації буде вчинено рад необхідних дій з метою добровільної передачі земельної ділянки.

Державним виконавцем вчинені всі необхідні дії згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» та правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Житомирської окружної прокуратури просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції від 04 листопада 2024 року, яка є законною і обгрунтованою, - залишити без змін.

У судовому засіданні представник прокуратури скаргу не визнала, заперечила проти її задоволення, і просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а у задоволенні скарги відмовити.

Також до суду надійшли заяви від представника Басейного управління водних ресурсів річки Прип`ять, у якій останній просить провести розгляд справи без його участі, та від представника Житомирської обласної державної адміністрації, у якій висловив також прохання про проведення розгляду скарги за його відсутності, при цьому покладається на розсуд суду при ухваленні судового рішення.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи скаргу прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не було вжито всіх необхідних дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа, виданого 13 грудня 2023 року Житомирським районним судом Житомирської області про зобов`язання ОСОБА_1 повернути державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0915, а саме передбачених вимогами пунктів 3, 6, 7, 8, 19 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII.

Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду, мотивуючи наступним.

Судом встановлено, що 19 грудня 2023 року постановою головного державного виконавця Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Крученюком А.С. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №278/2100/21, виданого 13 грудня 2023 року Житомирським районним судом Житомирської області, про зобов`язання ОСОБА_2 повернути державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0915 (а.с. 30).

09 квітня 2024 року за невиконання без поважних причин боржником рішення суду державним виконавцем винесено постанову про накладання на останнього штрафу в сумі 1 700,00 грн (а.с. 36).

01 серпня 2024 року за повторне невиконання рішення суду на ОСОБА_2 накладено повторні штрафні санкції у сумі 3 400,00 грн (а.с. 33) та направлено до відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області повідомлення за ознаками злочину, передбаченого статтею 382 КК України (а.с. 41-43).

18 вересня 2024 року державним виконавцем на підставі п. 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, винесено постанову про закінчення зазначеного виконавчого провадження у зв`язку з тим, що рішення суду не може бути виконано без участі боржника.

Задовольняючи вимоги поданої скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не було вжито всіх необхідних дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа, виданого 13 грудня 2023 року Житомирським районним судом Житомирської області.

Статтею 1291 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з вимогами частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

За змістом статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша цієї статті).

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої цієї статті).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції та інших осіб; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункти 5, 6, 15, 16 та 22 частини третьої цієї статті).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлено статтею 63 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частин першої та другої цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною третьою цієї статті виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом (абзац другий частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII).

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (абзац третій частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII).

Отже, повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (див. підпункт 8.2 постанови КГС ВС від 25.09.2020 у справі № 924/315/17).

В обох випадках, про які йдеться в абзацах другому та третьому частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII, виконавець має звернутись до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Однак ухвалити постанову про закінчення виконавчого провадження після такого звернення виконавець може лише у разі невиконання боржником рішення суду, яке не може бути виконане без його участі (абзац третій частини третьої статті 63 Закону № 1404-VIII). Якщо ж судове рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець після відповідного звернення до правоохоронних органів не закінчує виконавче провадження, а продовжує вживати передбачені Законом № 1404-VIII заходи, спрямовані на примусове виконання такого рішення.

При цьому накладення штрафів і направлення подання (повідомлення) правоохоронним органам про притягнення боржника до кримінальної відповідальності самі собою не є достатніми заходами з виконання судового рішення. Звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не означає, що виконавець вжив усіх можливих заходів для виконання рішення суду, а свідчить лише про вжиття ним передбачених законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, яка викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 607/2547/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №910/7310/20.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року).

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII унормовано, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Завданням виконавчого провадження є, зокрема примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у т.ч. застосувати засоби впливу на боржника.

Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Нормами Закону передбачено послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа.

Водночас лише дотримання державним виконавцем процедури послідовності таких дій не достатньо для винесення органом державної виконавчої служби постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII у разі невиконання судового рішення боржником, адже це суперечить принципу ефективності процедури виконавчого провадження.

Це означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа, він максимально вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з міркувань дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом.

Вичерпний перелік обставин, за яких виконавче провадження закінчується з підстав, що не пов`язані з досягненням мети виконавчого провадження - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, визначеним Законом.

Тому аналіз положень п. 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII у системному зв`язку з частиною 3 статті 63 цього Закону дає підстави для висновку, що якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Проте невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України.

Пункт 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII також передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо винесення постанови від 18 вересня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 73628537 на підставі п. 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Баса Андрія Миколайовича залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 09 квітня 2025 року.