ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 639/6210/24

провадження № 22-ц/818/1863/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів:, Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року, постановлене суддею Єрмоленко В.Б.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 11.11.2019 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією , на частину від усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов мотивовано тим, що відповідач на час стягнення аліментів займався підприємницькою діяльністю, його заробіток був мінливим, непостійним, тому позивачем у 2019 р. пред`явлено позов про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Позовні вимоги були задоволені частково. На теперішній час стало відомо, що ОСОБА_2 влаштувався на службу у правоохоронні органи, має постійний дохід, що стало причиною ставити питання щодо зміни способу та розміру стягнення аліментів. Крім того, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» збільшено прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років до 3196 грн. Відповідач має постійну роботу, працездатний, його батьки пенсіонери і працюють, інших дітей відповідач не має.Стан здоров`я та сімейний стан, на думку позивача, не є перешкодою для звільнення його від сплати аліментів або зменшення його розміру.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що на час стягнення з відповідача аліментів, ОСОБА_2 займався підприємницькою діяльністю, і тому вона просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки його заробіток був мінливим, непостійним. Крім того, боржник, будучи обізнаним про стягнення з нього аліментів, платить їх нерегулярно. На теперішній час їй стало відомо, що ОСОБА_2 влаштувався на службу у правоохоронні органи, і має постійний дохід, у зв`язку із чим вважає за можливе ставити питання щодо зміни способу та розміру стягнення аліментів. Зазначає, що на час винесення рішення про стягнення аліментів, тобто на 2020 рік відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти зазначеної суми аліментів у 2 000 грн, посилався на те, що він є учасником бойових дій; на його утриманні знаходяться батьки; він має непостійний, мінливий заробіток. На теперішній час матеріальний стан відповідача змінився, він має стабільний заробіток, постійну роботу, як учасник бойових дій та поліцейський має пільги, що свідчить про полегшення його матеріального стану. Інші умови залишилися тими ж самими. Тому, вважає, що доводи суду, які базуються на міркуваннях відповідача, які не змінилися, та викладені у відзиві, та недопустимих доказах, зокрема, квитанціях, медичних довідках та інше, є помилковими. Зазначає, що відповідно до довідки від 15 листопада 2019 року, виданої секретарем виконкому Чкалівської селищної ради Чугуївського району Харківської області відповідач, який був зареєстрований у м.Донецьк, отримав право на проживання у смт. Чкалівське Чугуївського району Харківської області, як внутрішньо переміщена особа, але ніколи дитина не проживала разом із батьком. Вважає, посилання суду на факт нібито колишнього проживання дитини з батьком за наявності рішення виконкому Харківської міської ради від 01 квітня 2020 року «Про визначення місця проживання малолітніх дітей», яким було закріплено місце проживання дитини разом з нею, є недоречним і неперевіреним. Що стосується стану здоров`я відповідача, він до теперішнього часу перебуває на службі у поліції, не звільнений за станом здоров`я, отримує постійний заробіток (доходи). Крім того, наявність інших захворювань було б перешкодою для прийняття його до лав поліції. На свої захворювання відповідач вже посилався при розгляді справи про стягнення аліментів у 2020 році. Наголошує, відповідач є особою працездатного віку, має постійну роботу, отримує стабільну заробітну плату (доходи), може виконувати обов`язок по утриманню своєї дитини. Докази, які надав відповідач, направлені на те, щоб уникнути обов`язку по належному утриманню дитини, створенню нормальних умов життя в такий непростий час.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що у своїй апеляційній скарзі позивач не навів належних доказів та аргументів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції. Вимоги позивача щодо збільшення розміру аліментів є необгрунтованими, оскільки його доходи залишаються стабільними, суттєвого збільшення заробітку не відбулося; він сумлінно виконує свої батьківські обов`язки та своєчасно сплачує аліменти, визначені судом першої інстанції; додаткових обставин, які б свідчили про необхідність збільшення розміру аліментів, позивачем не надано. Позивач не довів, що потреби дитини зросли настільки, що це вимагає зміни способу та розміру стягнення аліментів. Вважає, що позивач свідомо вводить суд в оману, маніпулює обставинами справи та намагається створити уявлення про власну безкарність. Такі дії є неприпустимими та спрямовані на отримання неправомірних вигід. Позивачка ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що матеріальний стан відповідача та стан його рідних змінився на краще. Це безпідставне твердження, яке позивачка використовує, щоб ввести суд в оману та маніпулювати обставинами справи. Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції в його батька ОСОБА_5 , який знаходиться на його утриманні не був підтверджений діагноз онкологічного характеру. Наразі онкологічні діагнози встановлені та його батько отримує дороговартісне лікування - хіміотерапію. Наразі всі кошти витрачаються на покриття лікування, придбання їжі для спеціальної дієти батька, проходження процедур та здачу аналізів. Вказує, що серед інших його витрат є витрати пов`язані з навчанням НУЮ ім. Ярослава Мудрого де він здобуває вищу освіту в галузі права, кожні пів року він сплачує десять тисяч гривень за умовами контракту. Наголошує, що кожний місяць він сплачує аліменти в строки без затримок.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довела належними, допустимими та достатніми доказами наявності зміни визначеного судом розміру аліментів, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований з 2020 року з матір`ю і разом з нею проживає.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.11.2019 шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, ОСОБА_3 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Позивачем також пред`явлено позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину у розмірі 3000 грн. щомісячно, а також додаткових витрат, пов`язаних з розвитком окремих здібностей малолітнього сина у розмірі 2000 грн. щомісячно.Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 11.11.2019 з відповідача стягнути аліменти на користь позивачки на дитину у розмірі 2000 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 18.09.2019 до досягнення дитиною повноліття.В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 23.03.2020 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судами зазначено, що відповідачем надані докази наявності у нього статусу учасника бойових дій, стану здоров`я ( хвороба серця), наявність у нього та його батьків статусу осіб, переміщених з тимчасово окупованої території, місця проживання з непрацездатними батьками.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий лист про стягнення аліментів не пред`являвся до виконання.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 01.04.2020 № 203 визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.03.2023 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , третя особа-Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком. Встановлено порядок способу такої участі батька у вихованні та спілкуванні з сином.

З наданих відповідачем доказів, платіжних інструкцій, інформації про покупки вбачається, що він щомісячно перераховує аліменти в сумі 3000 грн. на рахунок позивача, допомагає продуктами, переказує кошти на одяг, взуття для ОСОБА_4 , придбав для дитини у 2022-2023 р.р. планшет Lenovo Tab V10, ноутбук Asus NUF Gaming F15, телефон-смартфон Xiaomi Redmi 8 ( а.с. 38-59,66-68).

До матеріалів справи долучені фотографії дитини з батьком та бабусею, дідусем про проведення ними дозвілля, прогулянки у паркових зонах, відвідування розважальних закладів, дитячих ігрових кімнат, океанаріуму, кафе ( а.с. 60-65).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зістаттею 192 СК Українирозмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разізміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення здоров`якогось із них тав інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третястатті 181 СК України).Стаття 192 СК Українитільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількистаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України).

Таким чином, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміну способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Апеляційний суд в оцінці доводів позову та апеляційної скарги враховує той факт, що на момент розгляду справи ОСОБА_2 є працевлаштований, має постійний дохід (а.с.28-29),

Обґрунтовуючи вимоги про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми, визначеної рішення суду у розмірі 2000 грн на дитину, на 1/4 частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, позивачка зазначала, що на час стягнення аліментів ОСОБА_2 займався підприємницькою діяльністю, і його заробіток був мінливим, непостійним. Боржник, будучи обізнаним про стягнення з нього аліментів, платить їх нерегулярно. На теперішній час їй стало відомо, що ОСОБА_2 влаштувався на службу у правоохоронні органи, і має постійний дохід, у зв`язку із чим вважає за можливе ставити питання щодо зміни способу та розміру стягнення аліментів.

В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства колегія суддів зважує на те, що присуджуючи аліменти суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення - у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів - законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Відповідно до частини першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів ; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Також необхідно зауважити, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (на час звернення з позовом - 24.-+09.2024 року) прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складав: з 1 січня 2024 року - 3196 гривень.

Отже, оскільки відповідач на даний час працює і має постійний дохід, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог та визначення розміру аліментів у частині від доходу відповідача.

Посилання відповідача, що на його утриманні перебуває його батько, що відповідач проходить лікування та у нього ще є витрати пов`язані з навчанням НУЮ ім. Ярослава Мудрого, не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на неповнолітнью дитину, а тому розмір аліментів необхідно визначити у 1/4 частині доходів відповідача, оскільки як зазначено вище, отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Відповідно достатті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Отже, колегія суддів вважає, що вимоги позову ОСОБА_1 про зміну способу та розміру стягнення аліментів підлягають задоволенню адже таке рішення буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

З урахуванням вказаного рішення суду першої інстанції слід скасувати, а позовні вимоги - задовольнити.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна