Справа № 545/1450/25
Провадження № 2-н/545/354/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2025 суддя Полтавського районного суду Полтавської області Цибізова С.А., розглянувши матеріали справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, -

в с т а н о в и в :

До Полтавського районного суду Полтавської області 03.04.2025 звернулося Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий газ.

Статтею 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Загальні правила підсудності визначені у §3 глави 2 ЦПК України. При цьому, загальні правила підсудності охоплюють усі види територіальної підсудності, а не лише підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача, передбачену ст.27 ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 зауважила, що на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ч. 3 ст. 30 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів заяви вбачається, що боржнику ОСОБА_1 надаються житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, предметом заяви у даній справі є зобов`язання, які випливають з житлово-комунальних послуг для задоволення потреб населення, а такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Спір про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має вирішуватись за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності відповідно до положень ст.30 ЦПК України.

Відповідно до ч.9 ст. 165 ЦПК України у разі, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності, суд відмовляє у видачі судового наказу.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 165 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С. А. Цибізова