ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/6588/24

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/703/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2025 року (місце ухвалення м. Прилуки) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування посилалось на те, що 10.01.2024 між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 був укладений Договір № 479495-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Зазначає, що згідно договору позичальник отримав кредит у розмірі 75000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника.

Посилаються на те, що відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти на загальну суму 19900,00 грн.

За доводами позову, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання у ОСОБА_1 станом на 03.11.2024 утворилася заборгованість у загальному розмірі 294390,89 грн, з яких: 74137,40 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту, 212314,49 грн - суми прострочених платежів по процентам та 7939,00 грн - суми прострочених платежів за комісією.

У позові ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 479495-КС-003 про надання кредиту від 10.01.2024 у розмірі 294390,89 грн, з яких: 74137,40 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту, 212314,49 грн - суми прострочених платежів по процентам та 7939,00 грн - суми прострочених платежів за комісією, а також судові витрати.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 23.01.2025 позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 479495-КС-003 про надання кредиту від 10.01.2024 заборгованість у сумі 294390,89 грн, яка складається з: 74137 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 212314,49 грн - сума прострочених платежів по процентам та 7 939,00 грн сума прострочених платежів за комісією.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи положення ст. 526, 536, 1049, 1054 ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Скользнєва В.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду від 23.01.2025 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог частково.

За доводами скарги, висновки суду першої інстанції зроблені з неправильною оцінкою фактичних обставин, що мають значення для справи.

У скарзі заявник зазначає, що представником відповідача було направлено до суду відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, які судом першої інстанції не були взяті до уваги при ухваленні рішення у справі.

Зазначає, що в наданих до суду першої інстанції додаткових поясненнях були долучені документи на підтвердження перебування чоловіка відповідачки на військовій службі у лавах ЗСУ, а тому вважає, що на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців ста членів їх сімей» відповідачка має право на списання нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 212314,49 грн.

Також вказує, що відповідачкою 23.01.2024, 09.02.2024, 10.02.2024 вносились платежі, направлені на часткове погашення заборгованості на загальну суму 19900,00 грн, які за розрахунком суду першої інстанції зараховані на погашення відсотків за користування 15726,40 грн; погашення тіла кредиту 862,60 грн та на погашення заборгованості за комісією 3311,00 грн.

За доводами скарги, позивачем у період з 10.01.2024 по 26.06.2024 нараховані відсотки за користування кредитними коштами на загальну суму 231351,89 грн (212314,49 грн - відсотки, зараховані до стягнення та 19037,04 грн - сума, зарахована позивачем на погашення заборгованості за відсотками та комісією, тому вважає, що сума стягнення повинна бути перерахована та складає 55962,96 грн (75000,00 грн (сума кредиту) - 19037,04 (сума, зарахована позивачем на погашення заборгованості за відсотками та комісією).

Крім того, заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту, оскільки в кредитному договорі не визначено, за які саме послуги банком нараховується комісія та вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 11250,00 грн від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування», а тому сплачені відповідачкою кошти у розмірі 3311,00 грн як сума комісії повинна бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим сума заборгованості повинна бути зменшена.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с. 168 зворот, 169 зворот, 170 зворот).

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 10.01.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №479495-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.15-29), за умовами якого Товариство надає клієнту кредит для придбання товарів (робіт, послуг) в розмірі 75000,00 грн строком на 24 тижні, строк дії договору - до 26.06.2024; процентна ставка - 1,15012667 % в день; комісія за надання кредиту - 11250 грн 00 коп., орієнтовні проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту; реальна річна процентна ставка - 9168,16% (п. 2); підписанням цього договору позичальник підтвердив, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію та документи, надання яких передбачено законодавством України, зокрема ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», паспорт споживчого кредиту, а також Умови договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця.

Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом - одноразовим ідентифікатором UA-2334 і Товариством.

Відповідно до довідок ТОВ «ФК «Елаєнс» від 03.11.2024 на рахунок ОСОБА_1 10.01.2024 перераховано грошові кошти на загальну суму 75000 грн (а.с. 30-32).

Із копії розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_1 убачається, що станом на 04.11.2024 ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «Бізнес Позика» у сумі 294 390,89 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 74137,40 грн, суми заборгованості по процентах 212 314,49 грн та суми прострочених платежів за комісією 7 939,00 грн (а.с. 12-14).

Також судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 (син відповідачки) має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с.74).

Згідно довідки № 1790 від 20.10.2022 ОСОБА_2 перебуває на службі у в/ч НОМЕР_2 та приймав участь у веденні бойових дій (а.с. 75-76).

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 28.07.2007 зареєстрували шлюб і прізвище дружини змінено на « ОСОБА_5 » (а.с. 77).

Згідно з свідоцтва про народження матір`ю ОСОБА_2 вказана ОСОБА_4 ( а.с.78).

Відповідно до квитанцій про оплату від 23.01.2023, 09.02.2024 та 10.02.2024 відповідно на рахунок ТОВ "Бізнес Позика" перераховані кошти у розмірі 16250 грн, 2000 грн, 1650 грн за оплату по кредитному договору № (а.с.106, 106 зворот, 107).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 526, 536, 1049, 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про електронну комерцію», дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром стягнутої судом заборгованості за кредитним договором, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.01.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 479495-КС-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» про надання споживчого кредиту в електронній формі і який підписаний відповідачем шляхом використання одноразового пароля, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.15-29).

У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, договір є дійсним, а відповідачкою ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних і допустимих документальних доказів на спростування факту укладення Договору № 479495-КС-003 про надання споживчого кредиту.

Як вбачається, договір був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету Договір № 479495-КС-003 про надання споживчого кредиту між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 не був би укладений, таким чином сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Не обґрунтованими та не підтверджені належними і допустими доказами є обставини, на які відповідачка посилається в апеляційній скарзі, щодо не врахування судом першої інстанції документів на підтвердження перебування чоловіка відповідачки на військовій службі у лавах ЗСУ, а тому вважає, що на підтаві п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців ста членів їх сімей» вона має право на списання нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 212314,49 грн, оскільки відповідно до вказаної норми військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

З врахуванням викладеного, правильними є висновки суду першої інстанції, що на відповідачку не поширюються вимоги пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , який є учасником бойових дій.

Необгрунтованими є посилання відповідачки на участь її чоловіка ОСОБА_6 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях як на підставу звільнення від спалти відсотків за кредитним договором, оскільки з наявної в матеріалах справи довідки начальника управління безпеки військової служби Збройних Сил України від 28.01.2020, убачається, що ОСОБА_3 у період з 30.09.2019 по 19.01.2020 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях, інших доказів перебування ОСОБА_3 на військовій службі матеріали справи не містять і відповідачкою не надано. Проте, як убачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений відповідачкою 10.01.2024, чоловік відповідачки перебував на військовй службі у період з 30.09.2019 по 19.01.2020, до укладення кредитного договору, тому пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосуванню не підлягають.

Для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року N 322/2/7142.

Водночас вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій.

Відповідно до п. 8, 9, 10 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються, в тому числі, процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).

З урахуванням викладеного, є необгрунтованими доводи заявника в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту, оскільки в кредитному договорі не визначено, за які саме послуги банком нараховується комісія та вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 11250,00 грн від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування», а тому сплачені відповідачкою кошти у розмірі 3311,00 грн як сума комісії повинна бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим сума заборгованості повинна бути зменшена, оскільки відповідачкою 23.01.2024, 09.02.2024, 10.02.2024 вносились платежі, направлені на часткове погашення заборгованості на загальну суму 19900,00 грн, вказані доводи також спростовуються матеріалами справ, а саме п. 2.5. укладеного договору передбачена комісія у розмірі 11250, 00 грн.

Проте, стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 02.02.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у відповідності до чинного законодавства у розмірі 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір № №479495-КС-003 про надання споживчого кредиту був укладений між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 10.01.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».

Частина 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою ст. 8 доповнена згідно із ЗУ № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, вказана норма набрала законної сили 24.12.2023, тобто станом на час укладення договору про споживчий кредит з відповідачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, умови укладеного між сторонами договору, передбачена п. 2.4 договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 2,0 %, знижена 1,15012667 у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.

З урахуванням викладеного, заборгованість за відсотками за укладеним між сторонами договором підлягає зменшенню та яку слід розраховувати виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1 % за період з 10.01.2024 по 26.06.2024, з урахуванням строку дії договору та часткової сплати боргу становить з 10.01.2024 по 23.01.2024 становить (13 днів): 75 000 грн : 100 % х 1 % х 13 днів = 9750,00 грн +74137,4 грн : 100 % х 1 % х 155 днів = 114912,35 грн, разом 124662,35 грн, саме такий розмір процентів підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика».

Отже апеляційним судом враховано, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні, з врахуванням викладеного нарахування відсотків поза строком дії договору за період з 27.06.2024 по 03.11.2024 року не грунтується на нормах права та не підлдягає задоволенню, що судом першої інстанції також залишено поза увагою.

З врахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначених до стягнення відсотків за користування кредитними котами, в іншій частині рішенння суду першої інстанції є законним обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильних висновків в цій частині не спростовують.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на зміну рішення суду першої інстанції в бік зменшення визначеної до стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з 294390,89 грн до 206738,75 грн, що становить 70 % від заявленої суми позову, суд апеляційної інстанції зменшує стягнуту суму судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача на користь позивача з 3532,69 до 2472,88 грн, та відповідно на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір. Оскільки апеляційна скарга задоволена на 30 % відповідно з ТОВ «Бізнес Позика» на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодування судовий збір у розмірі 1987,14 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2025 року в частині визначеного до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» розміру заборгованості за кредитом договором, процентів та суми судового збору змінити, зменшивши розмір кредитної заборгованості з 294390,89 грн до 206738,75 грн, процентів з 212314,49 грн до 124662,35 грн та судового збору з 3532,69 до 2472,88 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (юридична адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ЄДРПОУ - 41084239) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) судовий збр за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1987,14 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повне судове рішення складено 10.04.2025.

Головуючий Судді :