Справа №755/9864/22 2/760/1334/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Воловічено Л. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Чернецького Р. В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу у період з 30 січня 2018 року по 30 липня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги, обґрунтовує тим, що з 12 червня 1999 року перебувала з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі. 30 січня 2018 року шлюб між ними було розірвано, однак після цього вони продовжували проживати як одна сім`я, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, спільні витрати і спільне харчування. ОСОБА_6 виховував її дітей як рідних, у свою чергу, вона їздила до його батьків, які проживали до 24 лютого 2022 року в м. Миколаїв, погостювати. Наразі, батьки ОСОБА_6 проживають в АДРЕСА_1 , що співпадає з її місцем реєстрації та ОСОБА_6 .

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер під час виконання обов`язків військової служби внаслідок мінометного обстрілу, його похованням займалась.

Враховуючи, що ОСОБА_6 загинув під час виконання військового обов`язку у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у встановленому законом порядку, проте для отримання такої виплати їй необхідно встановити факт її проживання однією сім`єю з померлим без реєстрації шлюбу.

Крім того, зазначає, що батьки ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали нотаріально посвідчені заяви, в яких відмовились від належної їм одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, як члени родини, після загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, на користь дружини померлого - ОСОБА_1 .

Також, факт її спільного проживання з померлим ОСОБА_6 підтверджується записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають у буд. АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що вона зареєстрована за вказаною адресою з 12 листопада 1988 року, ОСОБА_6 був зареєстрований з 01 листопада 1996 року і до дня смерті. Листами Міністерства оборони України, в тому числі сповіщенням № 50 про загибель ОСОБА_6 , що були адресовані його дружині - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, за час спільного проживання ОСОБА_6 погашав кредит № ДО0602, оформлений на неї, та про відносини між ними як чоловіка і дружини свідчать фотокартки, де вони зображені разом з родичами, друзями, на сімейному відпочинку в період з 2017 року по 2022 рік.

Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з цим позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2022 року вищевказану позовну заяву було передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 листопада 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

11 листопада 2022 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва було відмовлено у відкритті провадження в цивільній справи за вказаним позовом.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 листопада 2022 року було скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

09 травня 2023 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року залишено без змін.

02 липня 2024 року відповідачем подано до суду відзив, в якому представник заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено належними та допустимим доказами, що за час проживання з ОСОБА_6 вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права і обов`язки. При цьому, сам по собі факт спільного проживання без доведення наведених фактів, не може свідчити про те, що між особами склалися та мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 03 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

28 листопада 2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сергієнко Н. О. про залучення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Залучено до участі у справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору у вказаній справі.

15 січня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_5 , в яких зазначила, що не заперечує проти задоволення позову та дійсно вважає позивача своєю невісткою.

15 січня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_4 , в яких зазначив, що не заперечує проти задоволення позову та дійсно вважає позивача своєю невісткою.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, в поданих до суду письмових поясненнях просили розглядати справу у їх відсутність.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність третіх осіб.

Вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що 12 червня 1999 року між позивачем та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 12 червня 1999 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї серії НОМЕР_1 , актовий запис № 475.

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу 30 січня 2018 року шлюб між ними було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01 серпня 2022 року Ямпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) серії НОМЕР_2 .

Відповідно до сповіщення командира військової частини НОМЕР_3 № 3 від 31 липня 2022 року смерть ОСОБА_6 пов`язана з виконанням ним бойового завдання.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначає про те, що після розірвання шлюбу вони продовжували жити з ОСОБА_6 як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу до дня його смерті, у зв`язку з чим, вона має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибелю ОСОБА_6 як його дружина, однак без встановлення факту спільного проживання судовим рішенням вона не зможе довести своє право на отримання зазначеної допомоги.

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20) та постанові Верховного суду від 20 січня 2021 року у справі № справа № 178/90/18-ц (провадження № 61-12353св20).

Так, з копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 12 листопада 1988 року, що також підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру № 8027-1, ОСОБА_6 прибув на постійне місце проживання за вказаною адресою 01 листопада 1996 року, а відповідно до копії паспорту 20 лютого 2001 року був зареєстрований за зазначеною адресою.

Факт спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності спільного бюджету та спільного відпочинку ОСОБА_1 з ОСОБА_6 підтверджується наступним.

Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом посилалась на те, що після розірвання шлюбу вона разом з ОСОБА_6 були зареєстровані та продовжували проживати однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживали по день смерті ОСОБА_6 та позивач продовжує в ній проживати й на теперішній час.

Згідно з платіжними дорученнями № 258 від 05 березня 2018 року, № 271 від 02 квітня 2018 року, № 293 від 03 травня 2018 року та меморіальним ордером № МАВ4774933 від 04 червня 2018 року ОСОБА_6 здійснював платежі для погашення за договором № ДО0602 та в призначенні платежу зазначав ОСОБА_1 .

Відповідно до договору добровільного медичного страхування № 76395 від 01 липня 2018 року, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Крона» та ОСОБА_6 , вигодонабувачем за цим договором є ОСОБА_1 . Отже зазначений договір був укладений ОСОБА_6 на користь позивача.

З наданих позивачем листів з Державної фіскальної служби від 24 липня 2019 року, секретаріату Кабінету міністрів України за лютий 2020 року вбачається, що вони направлялися ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, з виписки по картковому рахунку позивача за період з 01 січня 2017 року по 20 вересня 2022 року вбачається, що ОСОБА_6 протягом 2021 року переводив кошти на її рахунок.

Крім того, у сповіщенні сім`ї № 50 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31 липня 2022 року, зазначено, що воно адресовано дружині ОСОБА_1 , про те, що її чоловік ОСОБА_6 загинув.

Відповідно до заяв батьків загиблого ОСОБА_6 : батька - ОСОБА_4 та матері - ОСОБА_5 від 09 серпня 2022 року, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. та зареєстровані в реєстрі за № 1286, № 1291, вони відмовилися від належної їм одноразової грошової допомоги після загибелі сина ОСОБА_6 на користь дружини померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, 09 серпня 2022 року батьки загиблого написали заяви про відмову від прийняття спадщини, що залишилася після смерті сина, на користь дружини померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. та зареєстровані в реєстрі за № 1285, № 1290.

Окрім того, факт спільного проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_6 за його життя, підтверджується фотокартками спільного відпочинку, сімейних зустрічей та зустрічей з друзями, а також скріншотами переписок особистого характеру.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору-замовлення № 3.46902П на організацію та проведення поховання від 02 серпня 2022 року, свідоцтва про поховання померлого ОСОБА_6 на Лісовому кладовищі в м. Києві від 02 серпня 2024 року, фіскального чеку від 02 серпня 2022 року організацією поховання займалася позивач.

Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05 жовтня 2022 року № 3004- та № 3004- батьки загиблого ОСОБА_6 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Окрім цього, допитані судом в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили викладені позивачем обставини.

Зокрема, свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що протягом останніх семи років перебувала з позивачем та ОСОБА_6 у дружніх відносинах, вони разом їздили відпочивати з онуками позивача. На відпочинку діти називали ОСОБА_6 дідусем. Вдома у позивача та її чоловіка не була. Позивач та ОСОБА_6 на початку повномасштабного вторгнення разом пішли в ТРО.

Свідок ОСОБА_9 зазначила суду, що позивач є її матір`ю. ОСОБА_6 не рідний батько, однак виховував її з сестрою, жили сім`єю весь час разом. Про розлучення матері з ОСОБА_6 (якого називає батьком) до смерті останнього не знала. Повідомила, що вони розлучилися для того щоб мати право на отримання житлової площі, оскільки будинок, в якому проживають підпадав під знесення.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що є другом сім`ї. З позивачем знайомий з дитинства, а з ОСОБА_6 з 1996 року. Бував у них вдома майже щодня, вони проживали разом як подружжя. Зі слів ОСОБА_6 знає про розлучення, що було необхідним для вирішення житлових питань.

Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, наявності спільного побуту, спільного бюджету, спільного відпочинку, спільних друзів та ведення спільного господарства.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Виходячи з предмету спору та норм чинного законодавства, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами спору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 30 січня 2018 року по 30 липня 2022 року підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач, надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростував.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і їх задоволення.

З огляду на викладене, керуючись статею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 3 СК України, статтями 15,16, 1216, 1217, 1258, 1264 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 15, 141, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 30 січня 2018 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Міністерство оборони України, , місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітряних Сил, 6;

треті особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Л. М. Ішуніна