Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

7 квітня 2025 року селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Грінчук-Степанюк З.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України) про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що три роки відділенням поліції №1 Житомирського районного управління Національної поліції в Житомирській області здійснюється розслідування кримінального проступку з попередньою кваліфікацією за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України) за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень.

Позивач зазначає, що досудове розслідування кримінального провадження триває необгрунтовано три роки, порушені всі розумні строки досудового розслідування, справа не є особливо складна і протягом цього періоду слідчі не проявили активність. Прокуратура, орган досудового розслідування не реагують на його численні звернення і скарги. Таким чином, тривале досудове розслідування завдало ОСОБА_1 моральних страждань, він відчуває себе незахищеним та приниженим, адже звертаючись до поліції він сподівався на отримання захисту, на те, що винні особи будуть притягнуті до відповідальності. Він перебуває у постійному нервовому напруженні, витрачає свій час на подання скарг. Прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво та дізнавачі, які здійснюють досудове розслідування допустили бездіяльність, нехтують своїми обов`язками та неналежно їх виконують. Такі протиправні дії і бездіяльність посадових осіб органу державної влади, заподіяли позивачу моральну шкоду, яку він оцінив у 50 000 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

20 лютого 2025 року від представника Головного управління Національної поліції в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, просить відмовити у задоволенні позову. 14 жовтня 2022 року уповноваженою особою відділення поліції №1 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції внесення відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК України) на підставі заяви ОСОБА_1 про спричинення йому тілесних ушкоджень. 26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано потерпілим. Висновком експерта підтверджено наявність у останнього легких тілесних ушкоджень. Згідно частини 1 статті 1176 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не долучено належних та допустимих доказів, що підтверджують його моральне та душевне страждання. Отже позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

4 березня 2025 року від представника Житомирської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги є необгрунтованими з наступних підстав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. При цьому позивач не звільняється від обов`язку доказування наявності шкоди, її розміру, протиправності поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем не долучено належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність шкоди, її розмір, протиправну поведінку посадових осіб органу досудового розслідування та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Державна казначейська служба України своїм правом подати відзив не скористалася.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 13 жовтня 2022 року зобов`язано уповноважену особу Відділення поліції №1 Житомирського управління поліції ГУНП в Житомирській області відповідно до вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви (повідомлення) ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 2 травня 2022 року.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 жовтня 2022 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною першою статті 125 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 про спричинення йому тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №307 при судово-медичній експертизі ОСОБА_1 , даних медичної документації, виявлені слідуючі тілесні ушкодження: синець і садно лівої щоки, садно лівого передпліччя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

З відповідей на запити ОСОБА_1 начальника відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, керівника Чуднівської окружної прокуратури, начальника СД ВП№1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, дізнавача СД ВП№1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, прокурора Чуднівської окружної прокуратури вбачається, що за матеріалами кримінального провадження №0000055 за частиною першою статті 125 КК України здійснюється досудове розслідування.

15 січня 2025 року до Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_1 подано скаргу на бездіяльність органу досудового розслідування.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, постанова Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 454/2855/22).

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 641/7772/17, від 30 червня 2020 року в справі № 641/7984/17, від 25 січня 2021 року в справі № 227/4410/19, від 25 березня 2021 року в справі № 227/3052/19, від 19 грудня 2022 року у справі № 466/5021/18, від 27 березня 2023 року у справі № 757/221/21-ц, від 20 червня 2023 року у справі № 757/33618/18-ц, на які послалися заявники в касаційних скаргах.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не надав доказів на підтвердження завдання відповідачами йому моральної шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останніх в її завданні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя М.М. Кірічук