Провадження № 2/947/369/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

представника позивача адвоката Гончарова Д.О.

представника відповідача адвоката Панфілової І.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором лізингу -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2023 року з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка утворилась у зв`язку з невиконанням умов договору фінансового лізингу №12756/12/21-Г від 22.12.2021 у розмірі 245778,35 гривень, до суду звернувся ТОВ « УЛФ -ФІНАНС» .

В обґрунтування вимог товариство вказувало на те, що між ним та ОСОБА_1 22.12.2021 року укладено договір фінансового лізингу № 12756/12/21-Г за умовами якого позивач на підставі договору купівлі-продажу зобов`язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування за плату майно, а відповідач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору відповідно до графіку платежів. Відповідач у лютому 2022 року припинила виконання зобов`язань по оплаті платежів, в результаті чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 245 778,35 грн. з врахуванням заборгованості по сплаті лізингових платежів, 3% річних, штрафів, пені та інфляційних втрат, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою судді від 19.12.23 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи.

Заочним рішенням від 12.02.2024 року позовні вимоги були задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» заборгованість за договором фінансового лізингу №12756/12/21-Г від 22.12.2021 у загальному розмірі 245778,35 гривень, з яких: 127259,89 грн. заборгованість по сплаті лізингових платежів; 13725,99 грн. штраф 10%; 76581,55 грн. пеня; 4913,25 грн.- 3% річних; 13297,67 грн. інфляційні нарахування.

У подальшому судом, ухвалою від 17.07.2024 року, було задоволена заява адвоката Болдузєвої І.І. подану в інтересах ОСОБА_1 , та заочне рішення від 12.02.2024 року було скасоване із призначенням справи до розгляду у спрощеному порядку із викликом учасників справи до судового засідання.

У поданому 29.08.2024 року письмовому відзиві представник відповідача заперечує проти задоволення позову із посиланням на те, що вказаний у позові Договір лізингу було розірвано за заявою відповідача від 11.01.2023 року у звязку із повномасштабною військовою агресією російської федерації , із поверненням об`єкту лізингу , що є наслідком звільнення від заборгованості.

Не погоджуючись із ствердженнями сторони відповідача про повне звільнення її від заборгованості, представником позивача заявлено що заборгованість розраховано у період із березня 2022 року по день розірвання договору 10.03.2023 року, а внаслідок повернення транспортного засобу у непрацездатному стані підстав для будь-якого звільнення або зменшення розміру заборгованості відсутнє.

Заявою від 25.02.2025 року позивачем були зменшені розмір позовних вимог внаслідок відмови від вимог про стягнення при розрахунку заборгованості визначених у графіку платежів відшкодування вартості об`єкта лізингу за період з 22.03.2022 по 22.02.2023.

Водночас згідно іншої заяви від 25.02.2025 року розмір позовних вимог було збільшено, та загальна сума заборгованості остаточно визначена у розмірі 256 393,42 грн., складовими якої визначені: 103 550,82 грн. - прострочена заборгованість по внесенню лізингових платежів з винагороди (комісії ) лізингодавця за період з 22.02.2022 року по 10.03.2023 року; пеня у вигляді розрахованої подвійної облікової ставки станом на 10.03.2023 року у розмірі 33 773,40 грн; штраф у розмірі 10% від простроченої суми у сумі 13 725,99 грн; інфляційні нарахування станом на 10.03.2023 року у розмірі 9 921,31 грн; 35 річних, розраховані станом на 10.03.2023 року у сумі 2 104,12 грн; пеня станом на 25.02.2025 року у розмірі 69 281,63 грн; інфляційні нарахування на 25.02.2025 року у сумі 17 933,74 грн; 3% річних станом на 25.02.2025 року у розмірі 6 102,41 грн.

Як встановлено судом 22.12.2021 року між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу № 12756/12/21-Г.

Згідно п.13 Договору фінансового лізингу, Договір фінансового лізингу набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами та скріплення печатками Сторін (у разі їх наявності) та діє протягом перебігу Строку лізингу (крім випадків, коли з підстав та в порядку, передбаченому цим Договором, Сторона відмовиться від Договору в односторонньому порядку або Сторони досягнуть згоди про дострокове припинення/ розірвання цього Договору).

Зобов`язання за Договором, у разі його можливого порушення, не припиняються із закінченням строку його дії та припиняються їх повним виконанням.

Згідно П.14 Договору фінансового лізингу, підписанням цього Договору фінансового лізингу Лізингоодержувач приєднується до Загальних умов договору фінансового лізингу , які є публічною частиною Договору фінансового лізингу.

Загальні умови договору фінансового лізингу (та будь-які посилання на них в Договорі), розміщені на офіційному веб-сайті Лізингодавця в редакції, діючій на дату укладання цього Договору, та визначені у договорі невід`ємною складовою частиною Договору.

Своїм підписом в цьому документі Лізингоодержувач підтверджує, що він належним чином ознайомлений та погоджується з умовами Договору фінансового лізингу (включаючи Загальні умови) щодо порядку та розміру сплати лізингових та інших платежів, що можуть змінюватися відповідно до Договору, щодо відповідальності та розміру штрафних санкцій, щодо зміни, припинення Договору, порядку та суми дострокового викупу Об`єкта лізингу тощо. Лізингоодержувач підтверджує, що йому зрозумілі наслідки укладення цього Договору (включаючи Загальні умови) та зобов`язується дотримуватися усіх його умов.

Згідно П.15 Договору фінансового лізингу, своїм підписом на Договорі Лізингоодержувач підтверджує факт отримання Договору фінансового лізингу в дату його укладення та запевняє, що на дату підписання Договору ознайомився та має доступ до Загальних умов договору фінансового лізингу», які розміщені на офіційному веб-сайті Лізингодавця та є діючими на дату укладання Договору, а також підтверджує отримання перед укладанням Договору інформації, передбаченої ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно п. 1.1. Загальних умов, Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене Лізингоодержувачем майно, найменування, марка, модель, рік випуску, ціна, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у Договорі, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору, а в кінці строку дії Договору має право придбати Об`єкт лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у Договорі.

Свої зобов`язання Позивач виконав своєчасно, належним чином і в повному обсязі, зокрема, набув у свою власність та передав 23.12.2021 року, згідно акту прийому-передачі на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлений Лізингоодержувачем транспортний засіб марки ВМW, комерційний опис Х5, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , вартістю 448 700,00 грн. (чотириста сорок вісім тисяч сімсот гривень 00 копійок), який був зареєстрований за Позивачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 23.12.2021 року ТСЦ 5141 (далі по тексту «Об`єкт лізингу»), а Відповідач зобов`язався прийняти Об`єкт лізингу та своєчасно сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору фінансового лізингу та вимог Закону України «Про фінансовий лізинг».

У свою чергу, Відповідач 22.12.2021 сплатив перший лізинговий платіж у розмірі 124 460,00 грн та прийняв від Позивача у платне володіння та користування замовлений Об`єкт лізингу.

Далі Лізингоодержувач здійснювало оплати чергових платежів 06.01.2022 ( замість визначеного у графіку строку 24.12.2021); 20.01.2022, 22.02.2022 , після чого платежів не поступало.

Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідач звернулась до автосалону «Авто-парк» в якому отримувала у платне володіння та користування об`єкт лізингу задля можливості повернення автомобілю однак внаслідок того що на той час автосалон був закритий , вона зв`язалась як із власником автосалону ОСОБА_2 так і з представником лізингодавця , та було прийнято рішення що відповідач яка вирішили виїхати за межі України забирає автомобіль із собою із можливістю його передачі представникам лізингодавця за кордоном.

Вказані обставини були підтверджені у судовому засіданні свідком ОСОБА_2 , який у судовому засіданні 23.01.2025 року підтвердив як факт отримання об`єкта лізингу у його автосалоні так і намагання відповідача після початку повномасштабного вторгнення повернути транспортний засіб у звязку із бажанням виїхати за межі України , його допомогу із надання відповідачці номерів телефонів представників лізингодавця.

Згідно заяви від 11.01.2023 року на ім`я генерального директора ТОВ « УЛЬФ-ФІНАНС» лізингоодержувач ОСОБА_1 у звязку із економічними наслідками, викликаними збройною агресією російської федерації проти України, просила припинити договір фінансового лізингу № 12756/12/21-Г від 22.12., прийняти назад об`єкт лізингу , залишити всі сплачені платежі та звільнити від сплати наявної простроченої заборгованості.

Відповідно до Акту повернення майна з фінансового лізингу по Договору фінансового лізингу №12756/12/21-Г від 22.12.2021 року представник ТОВ «УЛЬФ-ФІНАНС» А.О. Ібрагімов 11.01.2023 року прийняв від ОСОБА_1 транспортний засіб марки ВМW, комерційний опис Х5, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , здійснив на момент підписання та передачі Акту спільний огляд та встановивши що об`єкт лізингу знаходиться у працездатному стані.

Повідомленням від 01.03.2023 року ТОВ «УЛЬФ-ФІНАНС» розглянувши заяву ОСОБА_1 від 11.01.2023 року про розірвання договору , визначив можливість на підставі вимог п.11.11. Загальних умов, розірвати договір протягом 30 днів з дня подання лізингоодержувачем заяви, без звільнення її від наявної простроченої заборгованості, та вважати датою розірвання 10.03.2023 року.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із укладенням, виконанням зобов`язань та розірванням договорів ( зокрема договору лізингу ) врегульовано Цивільним кодексом України ( далі ЦК України) а також Законом України «Про фінансовий лізинг» (набрав чинності 13 червня 2021 року, р/н № 1201-IX).

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до cт. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 cт. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно із статтею15 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, чинній на час укладення договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі.

Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін.

Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору (частина третя статті 15 Закону).

Таким чином, починаючи з 13 червня 2021 року, нормами Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню лише на вимогу однієї із сторін такого договору.

Згідно cт. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону та договору.

Згідно п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг», у випадках, передбачених законом та/або договором фінансового лізингу, Лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу, стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови.

Згідно ч. 7 ст. 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу до дати односторонньої відмови лізингодавця від договору фінансового лізингу або його розірвання, не підлягають поверненню лізингоодержувачу, крім випадків, якщо одностороння відмова від договору фінансового лізингу або його розірвання здійснюються до моменту передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу.

Лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача заборгованість із сплати лізингових платежів на дату розірвання договору, неустойку (штраф, пеню), документально підтверджені витрати, у тому числі на оплату ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства, у тому числі витрати, понесені лізингодавцем у зв`язку із вчиненням виконавчого напису нотаріусом.

Таким чином судом вважається доведеним належними та допустимими доказами як сам факт укладення Договору лізингу №12756/12/21-Г від 22.12.2021 року так і факт належного виконання лізингодавцем ( позивачем) умов Договору у вигляді надання у платне користування лізингоодержувача ( відповідачки) об`єкту лізингу - транспортного засобу марки ВМW, комерційний опис Х5, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідачка яка отримала вказаний транспортний засіб взяла на себе зобов`язання щодо сплати, у визначений Договором та графіком платежів, строк здійснювати щомісячну оплату як вартості самого об`єкту так і оплату винагороди лізингодавця ( комісії) а крім того сторонами було узгоджені наслідки порушення зобов`язань , у тому числі щодо несвоєчасної оплати обов`язкових внесків, визначених у Договорі та Загальних умовах, що є невід`ємною частиною Договору.

Серед іншого, до визначеної Загальними Умовами відповідальності сторін, відноситься пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення оплати лізингових платежів ( п. 7.1.1 ); штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості ( п.7.1.2).

Що стосується розірвання договору лізингоодержувачем із посиланням на підстави розірвання - у звязку із економічними наслідками, викликаними збройною агресією російської федерації проти України, суд приходить до висновку що вказані обставини можливо розцінювати як розірвання Договору з обставин непереборної сили ( форс-мажор), можливості якого визначені у п.9 Загальних Умов Договору фінансового лізингу.

Зазначеними пунктами Умов узгоджено, що сторона , яка не виконала або неналежними чином виконала свої зобов`язання за Договором, не відповідає перед іншою стороною, якщо доведе, що належне виконання зобов`язань стало неможливим, внаслідок непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за конкретних умов конкретного періоду часу. Сторони погодились , що достатнім підтвердженням існування обставин непереборної сили є довідка Торгово-промислової палати України ( п.9.1 ), при цьому сторони зобов`язані у термін не пізніше п`яти робочих днів з моменту настання обставин повідомити сторону про їх настання ( п.9.2) а у випадку продовження дій протягом тридцяти днів сторони проводять переговори з метою обговорення заходів, які необхідно здійснити в подальшому (п.9.3).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК України та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні").

Постановою Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20 визначено: «Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним».

Торгово-промислова палата України ( далі ТПП) листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Водночас Верховний Суд звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором. ( Постанова Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/1.

. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц)

У даному випадку судом вважається доведеним ( з урахуванням як пояснень свідка ОСОБА_2 так і відсутність спростування факту того що на той час автосалон до якого необхідно було б повернути транспортний засіб не працював ) як факт того, що з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України відповідачка як лізингоодержувач приймала міри по поверненню об`єкта лізингу лізингодавцю але не змогла цього зробити з незалежних від неї обставин ( відсутності можливості повернути транспортний засіб).

З іншого боку відсутність протягом тривалого часу ( майже рік) після цього будь-яких доказів звернення відповідачки до лізингодавця з намірами повернення автомобіля та розірвання Договору до 11.01.2023 року та відсутність доказів як зміни матеріального стану відповідачки ( тому що сам факт виїзду за межі України діє можливість лише робити відповідні припущення ) не дають переконливості твердженням о наявності суттєвого погіршення матеріального стану лізингоодержувача.

У сукупності вказані обставини надають можливість суду прийти до висновку про те що безумовний факт появи надзвичайних обставин у вигляді повномасштабного вторгнення із застосуванням постійних обстрілів всієї території України крилатими та балістичними ракетами привели до зміни звичайного способу життя всіх українців , зокрема і відповідачки , і це повинно враховуватися у питаннях відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд вважає що у судовому засіданні не було доведено не можливість або ускладнення виконання прямого зобов`язання по оплаті лізингодавцю його винагороди, яка є істотним принципом самого Договору, враховуючи сам факт користування весь цей час транспортним засобом лізингоодержувачем ( доказів того що весь час відповідач не мала можливості користування не надано), а тому заборгованість яка пов`язана із оплатою такої винагороди, яка розрахована за період з 22.03.2022 року по останній місяць користування об`єктом лізингу ( до 22.01.2023 року) у розмірі 95 332,95 грн., підлягає стягненню з відповідачка на користь позивача у повному обсязі.

При здійсненні вказаного розрахунку судом приймається до уваги, що транспортний засіб було повернуто лізингодавцю 11.01.2023 року, та саме з цього моменту слід відраховувати момент розірвання Договору. При цьому суд критично ставиться до застосування до вказаних правовідносин лізингодавцем ( позивачем) положення п. п.11.11. Загальних умов, щодо розірвання договору лізингоодержувачем за звичайних обставин , а тому не приймає визначене позивачем 10.03.2023 року як строк розірвання договору ( після спливу 30 днів з дня звернення лізингоодержувача).

Серед основних засад цивільного законодавства і судочинства визначені справедливість , добросовісність і розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а також Верховенство права і пропорційність ( п.1,6 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

На думку суду, вказаним критеріям відповідатиме як визначення необхідності обов`язку відповідачки сплатити визначену Договором оплату (комісію) лізингодавцю та і можливість її звільнення від стягнення з неї штрафних санкції які застосовуються як цивільно-правова відповідальність за невиконання зобов`язань, так яка безумовно становиться несправедливим та суттєвим фінансовим тягарем.

Цивільним кодексом, Законом України « про фінансовий лізинг» не врегульовано питання часткового звільнення від відповідальності внаслідок наявності таких форс-мажорних обставин як повномасштабна військова агресія.

Статтею восьмою Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Водночас п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Розуміючи що правовідносини пов`язані із виконанням зобов`язань по поверненню кредиту (позики) та правовідносини пов`язані із поверненням грошових коштів за Договором лізингу є різними по своєї правової природі , суд вважає що вказані правовідносини є близькими по суті так як стосуються сплати грошової винагороди ( процентів за користування запозиченими грошима або , як у даному випадку, комісії за користування об`єктом лізингу під час сплати його вартості), а тому вважає сприятливим застосувати до правовідносин, яки є предметом розгляду у даної справи, можливість звільнення відповідача від сплати штрафних санкцій ( пені та штрафу) яки виникли у звязку із невиконанням грошового зобов`язання.

Водночас Верховний Суд у постанові 13.09.2023 у справі № 910/8741/22 звертає увагу на те, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою ст.611 ЦК та ст.217 ГК. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені ст.617 ЦК та ст.218 ГК, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого ч.2 ст.625 ЦК, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Розрахунок інфляційних нарахувань виконаний судом за методикою, яка викладена у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р (Для розрахунку за методикою, яка викладена у Постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 ).

Сукупний індекс інфляції розраховуються шляхом множення щомісячних індексів за період існування боргу по кожному обов`язковому щомісячному платежу окремо, із визначенням початку терміну з 22.03.2022 року та останнім місяцем який повинен бути оплачено враховуючи акт передачі об`єкта лізингу 22.02.2023 року та остаточним строком інфляційних розрахунку визначається день винесення рішення.

Таким чином інфляційні витрати визначаються у загальному розмірі 26 460,63 грн

Три відсотка річних розраховано по кожному обов`язковому щомісячному платежу окремо із визначенням початку терміну з 22.03.2022 року та останнім місяцем який повинен бути оплачено враховуючи акт передачі об`єкта лізингу 22.02.2023 року та остаточним строком інфляційних розрахунку визначається день винесення рішення.

Загальний розмір розрахунку 3% річних визначено судом у сумі 7549,54 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (, місце знаходження: 04205, м. Київ, пр. Оболонський, 35-а оф.300) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором лізингу №12756/12/21-Г від 22.12.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» () грошові кошти у загальному розмірі 129 343,12 ( сто двадцять дев`ять тисяч триста сорок три ) гривні 12 копійок, які складаються із заборгованості по сплаті винагороди лізингодавця згідно графіку платежів за період з 22.03.2022 по 22.01.2023 у сумі 95 332,95 грн., а також розрахованих, на день винесення рішення у порядку ст. 625 ЦК України, інфляційних витрат у розмірі 26 460,63 грн., та 3% річних у розмірі 7549,54 грн.

В частині позовних вимог про стягнення штрафу та подвійної облікової ставки відмовити.

Питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено судом 09.04.2025.

Суддя В. О. Луняченко