Провадження 2/205/1276/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.,

розглянувши в приміщенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з частини з усіх видів заробітку (доходу) до 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2022 було розірвано шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_3 . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2019 з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.07.2019 та до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 01.11.2024 у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів, стягуваних вказаним рішенням суду, у розмірі 237440,62 грн. На теперішній час він не має можливості сплатити вказану заборгованість, оскільки сума стягуваних аліментів становить половину його заробітної плати та через заборгованість йому заблокували банківські рахунки, через що його матеріальне становище значно погіршилось. Він не має можливості забезпечувати себе та свою родину. Після зменшення розміру стягуваних аліментів він буде мати можливість погасити заборгованість та сплачувати аліменти без затримки. Також зазначав, що він військовослужбовець та має достатню заробітну плату, отже зменшення розміру стягуваних аліментів з частини до 1/3 частини не буде обмежувати його дітей. Викладені обставини слугували підставою для звернення позивача із вказаним позовом до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

21 січня 2025 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що вона змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на дошлюбне « ОСОБА_7 » після розірвання шлюбу з позивачем. На теперішній час вона проживає разом із малолітніми дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не працює, здійснює догляд за дітьми та займається їх вихованням, у зв`язку з чим не може влаштуватись на постійну роботу, оскільки діти у зв`язку з військовим станом і обстрілами змушені часто залишатись вдома під її наглядом, тому стабільних доходів вона не має, окрім матеріальної допомоги з боку її матері ОСОБА_10 , з якою вона проживає. У зв`язку з викладеним вона потребує матеріальної допомоги позивача на утримання дітей. Вважає, що позивач переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надав, був обізнаний про розгляд справи про стягнення з нього аліментів і заперечень щодо їх розміру на той час не надавав. Крім того, на момент ухвалення рішення позивач ніде не працював, а станом на теперішній час він є військовослужбовцем та отримує стабільну заробітну плату. Не зважаючи на це, до січня 2023 року відповідач жодного разу не сплачував аліменти, а з січня 2023 почав платити нерегулярно. Їхні з позивачем діти займаються спортом, відвідують відповідні спортивні секції та басейн, донька ходить на підготовку до школи, вона також оплачує лікування дітей. Все це потребує значних матеріальних затрат, в яких відповідач участі не приймає та ще й хоче зменшити розмір стягуваних з нього аліментів. Вважає, що аліменти в меншому розмірі, ніж вже визначено рішенням суду не будуть забезпечувати в повній мірі всі потреби дітей. На підставі викладеного просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с. 31-36)

Ухвалою суду від 04 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі в якому також зазначено, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. (а.с. 28)

Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі. (а.с. 54)

Дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до наступного висновку.

Так, судом достовірно встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2022 року. Після розірвання шлюбу за ОСОБА_3 залишено прізвище, яке було в неї до моменту державної реєстрації шлюбу, а саме « ОСОБА_7 » (а.с. 39-41)

Від вказаного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями електронних витягів з актових записів про народження № 574 та № 1050 відповідно (а.с. 11-12)

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання їхніх двох спільних неповнолітніх дітей у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.07.2019 року та до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 16)

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 16.06.2016 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17)

Згідно розрахунку заборгованості при примусовому виконанні ВП №60639325 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, станом на 01 листопада 2024 року позивач має заборгованість по сплаті аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей у загальному розмірі 237440,62 грн. (а.с. 13)

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 та від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

В той же час, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Так, позивач зазначав, що його матеріальне становище погіршилось у зв`язку з чим він не має можливості сплачувати аліменти у встановленому рішенням суду розмірі, тобто в розмірі частини його заробітку. Проте, позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження факту погіршення його матеріального стану, зміну сімейного стану, або погіршення його стану здоров`я.

Навпаки, судом встановлено та підтверджено позивачем, що станом на теперішній час він є військовослужбовцем, отримує стабільний дохід і має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розміру встановленому раніше рішенням суду.

Крім того, позивач був достовірно обізнаний про розгляд судом справи за позовом ОСОБА_3 про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, під час розгляду вказаної справи жодних заперечень щодо заявленого розміру аліментів не висловлював, а зі змісту рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2019 вбачається, що останній в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Посилання позивача на положення ч. 5 ст. 183 СК України щодо визначення законодавцем безспірного розміру аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку також є безпідставним, адже зазначена норма закону передбачає лише право одного із батьків звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у визначеному розмірі. При цьому, законодавцем визначено лише мінімальний розмір аліментів, який може бути стягнуто на утримання дитини або дітей відповідного віку, в той час як позивачі у правах про стягнення аліментів не обмежені заявляти вимоги щодо розміру аліментів на власний розсуд, а остаточний розмір аліментів, що присуджується судом до стягнення встановлюється виключно судом з урахуванням позицій учасників справи, фактичних обставин справи, матеріального стану батьків, наявності інших осіб на утриманні, стану здоров`я дітей та батьків, тощо.

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а також судом не було встановлено зміни стану здоров`я позивача або його сімейного стану.

Крім того, позивачем не доведено, що сплата аліментів у визначеному рішенням суду розмірі ставить його у складне матеріальне становище, а його дохід після сплати аліментів є недостатнім для власного утримання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, визначений раніше рішенням суду розмір аліментів в розмірі 1/2 частки від доходу, сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною у нинішніх умовах з урахуванням віку та потреб дітей, а також не будуть створювати відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру та не позбавлять позивача належного матеріального забезпечення.

За таких обставин, суд приходить да висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, керуючись нормами статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору покласти на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141,180,181,182,183,192 СК України, ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 07 квітня 2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_11 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.О. Бізяєва