Справа № 175/3701/24
Провадження № 2/175/561/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" квітня 2025 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Вербицької К.В., представника позивача Сергієвської А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро», третя особа - Новоолександрівська сільська рада, про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро», третя особа - Новоолександрівська сільська рада, про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 1994 році бабуся позивача - ОСОБА_2 , отримала для користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі того, що була ліквідатором аварії на ЧАЕС. Після смерті ОСОБА_2 , особовий рахунок було оформлено на матір позивача ОСОБА_3 . Наразі вказаною вище квартирою користується позивач, сплачує рахунки за комунальні послуги та утримує житлове приміщення. Квартира є неприватизованою та знаходиться на балансі Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро». Позивач неодноразово намагалася вирішити питання щодо приватизації квартири, проте їй було відмовлено у зв?язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представник відповідача через систему «Електронний суд» надіслала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відсутні докази постійного проживання позивача разом з наймачем ОСОБА_2 . Крім того, до позовної заяви не додано письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення або доказів на підтвердження того, чи висловлювала наймач відповідну згоду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просила задовольнити у повному обсязі. Також на питання головуючого, чи була зареєстрована матір позивача - ОСОБА_3 разом з наймачем та чи зверталася вона до відповідних органів після смерті наймача для надання їй права користування квартирою, зазначила, що так, проте докази на підтвердження вказаного відсутні.

Представник Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно довідки про склад сім`ї та проживання, виданої Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області від 27.06.2023 року №2013, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 27.03.2008 року.

Судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 року заяву КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про видачу судового наказу про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН: НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (п/р: НОМЕР_3 в АТ «Укрсиббанк» МФО: 351005) заборгованість по оплаті за водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 14 962 грн. 31 коп., з яких: 8 434 грн. 32 коп. сума основного боргу, 988 грн. 36 коп. - сума 3% річних, 5 539 грн. 63 коп. інфляційне збільшення, тобто з кожного по 7 481 грн. 15 коп.

Адвокат Сергієвська А.Ю. зверталася з запитами до Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» та виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.

Листом №1123/2-13 від 19.05.2023 року виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у відповідь на адвокатський запит від 17.05.2023 року за вх. №1941/2-14, повідомив, що будинок АДРЕСА_1 щі Дослідне, знаходиться на балансі ДПГП «ДНІПРО». На підставі яких правовстановлюючих документів квартира АДРЕСА_2 за вказаною вище адресою, кому і коли надавалася, виконавчому комітету Новоолександрівської сільської ради не відомо.

Відповідно до відповіді в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро» від 22.06.2023 року №75, згідно копії внутрішньої реєстрової книги будинків 43-44, стр. 19, у квартирі АДРЕСА_2 прописано ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку знято з реєстрації 29.01.2009 року. Інші відомості щодо порядку передачі даної квартири, видачі ордеру на вселення чи інших документів у балансоутримувача відсутні.

Згідно копії внутрішньої реєстрової книги будинків 43-44, стр. 19, за адресою: АДРЕСА_1 також були зареєстровані ОСОБА_2 , яка знята з реєстрації у зв`язку зі смертю та її донька - ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , виданого від 09.04.1962 року Дубровською сільською радою Олевського району Житомирської області), яка знята з реєстрації 02.04.2008 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Микільською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області від 04.01.2009 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 04.01.2000 року зроблено актовий запис №1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.06.2021 року, актовий запис №444.

У судовому засіданні допитані свідки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_3 та є сусідами позивача, підтвердили, що у квартирі АДРЕСА_2 за вказаною вище адресою позивач проживала все своє життя. Крім того зазначили, що у даній квартирі до самої смерті проживала матір позивача.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Предметом спору у цій справі є визнання права користування квартирою, яка неприватизована.

Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. ст. 61, 64 та 65 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Суд зауважу на тому, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між згаданими особами, наймачем і членами сім`ї, які проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини, які мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом із наймачем.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 грудня 2020 року у справі №205/6201/17, від 18 травня 2022 року у справі №463/2277/20-ц.

Суд звертає увагу на те, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що вона проживала в квартирі АДРЕСА_4 разом із наймачем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки як було встановлено, ОСОБА_1 зареєструвалася у спірній квартирі з 27.03.2008 року.

Також не знайшли свого підтвердження доводи про те, що матір позивача також проживала разом із наймачем, оскільки в матеріалах справи наявні лише відомості про те, що остання знята з реєстрації 02.04.2008 року, при цьому відсутні сторінки паспорту чи інші відомості, коли ОСОБА_3 зареєструвалася у квартирі АДРЕСА_4 .

Суд не бере до уваги надані позивачем квитанції про сплату комунальних послуг, оскільки вони підтверджують лише факт користування позивачем наданими послугами у період з 2024 по 2025 роки, а не за життя наймача.

Щодо наданого судового наказу про стягнення заборгованості, суд звертає увагу на те, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 УПК України, тобто видається у випадку реєстрації осіб за вказаною адресою, при цьому зазначені у заяві доводи стягувача щодо фактичного користування наданими послугами, судом не перевіряються.

Також суд критично ставиться до показів свідків, оскільки вони підтверджують лише факт того, що позивач разом зі своєю матір`ю проживали у квартирі АДРЕСА_4 , при цьому не підтверджують факт того, що вони проживали разом з наймачем за даною адресою.

Разом з тим, згідно з усталеною судовою практикою, самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для задоволення позову.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, надавши оцінку доказам у справі, суд доходить висновку, що позивач не надала належних і достатніх доказів на підтвердження факту проживання у спірній квартирі разом з наймачем, у зв`язку з чим позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Дніпро», третя особа - Новоолександрівська сільська рада, про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель