Справа №484/2065/24
Провадження № 22-ц/812/541/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Паньковим Д.А., повний текст складено 22 січня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Дорова Андрія Олексійовича, звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що у провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000381за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що «30.11.2022 об 11:30 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись на узбіччі автомобільної дороги між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, сталась суперечка, в ході якої ОСОБА_2 , маючи намір спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність наслідків та бажаючи їх настання, умисно наніс 3 удари кулаком правої руки в завушну область зліва»

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1 , у вигляді припухлості завушної області зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Копія Акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 309 додається.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області в справі №484/4783/22, Провадження № 1-кп/484/146/23, відповідача ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. в дохід держави.

На даний момент ОСОБА_2 добровільно відшкодовувати завдані збитки відмовляється, у зв`язку з чим позивач вимушений звертатись до суду із цією позовною заявою.

Вказує, що через протиправні винні дії ОСОБА_2 він зазнав матеріальної шкоди на суму 1720 грн, що підтверджується чеком на придбання окулярів, які були зламані в результаті протиправної поведінки ОСОБА_2 .

Окрім цього, зазначає, що в результаті завданого ОСОБА_2 тілесного ушкодження йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 50 000 грн.

Наявність моральної шкоди обґрунтовує душевними та фізичними стражданнями, спричиненими фактом отримання позивачем тілесного ушкодження та його лікуванням, стресом, хвилюваннями у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, переживаннями та стражданнями від головного болю, раптової втрати свідомості, болем в тім`яній області голови; у розладі його душевного стану внаслідок вчинення щодо нього кримінального проступку, переживаннях, які він отримав внаслідок моральних страждань, які спричинені протиправною поведінкою цивільного відповідача.

Адже після вчиненого злочину позивач змушений був звертатися до правоохоронних органів та суду за захистом своїх порушених прав.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1720 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2024 року позов задоволено.

Ухвалою того ж суду від 01 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасовано вищевказане заочне рішення.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2025 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про усунення описки від 23 січня 2025 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок скоєння кримінального правопорушення в сумі 1720 грн. 00 коп., моральну шкоду завдану внаслідок скоєння кримінального правопорушення в сумі 10000 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 2422 грн. 40 коп. судового збору.

Ухвалюючи рішення суд вважав, що вина ОСОБА_2 беззаперечно встановлена вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2023 року по справі № 484/4783/22, а тому позов щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції визнав доведеною наявність моральної шкоди, спричиненої позивачу, оскільки він зазнав душевних страждань та сильного фізичного болю у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, змінився звичайний уклад його життя.

Однак, суд вважав, що розмір моральної шкоди спричиненої діями ОСОБА_2 , визначений позивачем в розмірі 50 000 грн., є завищеними, оскільки не підтверджений належними доказами, отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 10000 грн., що відповідає принципу розумності і справедливості.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, яку стягнуто судом, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та вважає рішення в цій частині протиправним та необґрунтованим. Посилаючись на неповне з`ясування дійсних обставин справи та порушенням норм процесуального та матеріального права, допущених судом першої інстанції під час прийняття цього рішення про часткове задоволення позову, позивач просив рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині змінити, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Так, вказував, що наявність моральної шкоди він обґрунтовує душевними та фізичними стражданнями, спричиненими фактом отримання тілесного ушкодження та його лікуванням; стресом; хвилюваннями у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя - переживаннями та стражданнями від головного болю, раптової втрати свідомості, болю в тім`яній області голови.

Адже після вчиненого злочину він змушений був звертатися до правоохоронних органів та суду за захистом своїх порушених прав.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах відшкодування моральної шкоди» від 25.05.2001 року № 5 кожна особа оцінює ступень спричиненої моральної шкоди самостійно, виходячи із глибини своїх душевних страждань та самостійно оцінює суму моральної шкоди.

Моральну шкоду від протиправної поведінки він оцінюю у 50 000 грн., яка полягає у розладі його душевного стану внаслідок вчинення щодо нього кримінального проступку, переживаннях, які він отримав внаслідок моральних страждань, які спричинені протиправною поведінкою цивільного відповідача.

Але, на жаль, суд першої інстанції під час винесення свого рішення від 13 січня 2025 року, не врахував його пенсійний вік, ушкодження його здоров`я в наслідок протиправних дій відповідача, прикладення ним додаткових зусиль для налагодження свого життя шляхом звернення до лікарів та інших установ (поліції і т.і.).

Наявність моральної шкоди позивач також обґрунтовує душевними та фізичними стражданнями, спричиненими фактом отримання тілесного ушкодження та його лікуванням, стресом, хвилюваннями у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, переживаннями та стражданнями від головного болю, раптової втрати свідомості, болю в тім`яній області голови.

Відповідач не надав суду доказів своєї невинуватості у вчиненому злочині та не відшкодував на час розгляду справи ні моральну ні матеріальну шкоду.

Посилання відповідача на його поганий майновий стан не є підставою для зменшення наслідків вчиненого злочину, моральних страждань та виправданням необґрунтованості розміру моральної шкоди.

Крім того, Первомайський міськрайонний суд під час винесення заочного рішення в даній справі від 27 червня 2025 року дійшов правильного висновку та обґрунтованості щодо моральних страждань ОСОБА_1 та правомірно стягнув на його користь з відповідача 50 000 грн.

При тих же обставинах справи та доказах, не зрозуміло чому суд першої інстанції під час перегляду цього рішення суду приймає інше рішення, яким частково задовольнив вимоги позивача.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Рішенням суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1720 грн. сторонами не оскаржується, тому відсутні підстави для його перегляду в цій частині.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинувачені за частиною 1 статті 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн в дохід держави. Вирок набрав законної сили 14 березня 2023 року.

Вироком суду встановлено, що 30 листопада 2022 року об 11:30 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись на узбіччі автомобільної дороги між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, сталась суперечка, в ході якої ОСОБА_2 , маючи намір спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність наслідків та бажаючи їх настання, умисно наніс 3 удари кулаком правої руки в завушну область зліва.

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 , спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_1 , у вигляді припухлості завушної області зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому слід вважати, що згаданим вироком встановлено, що ОСОБА_2 вчинив вказане вище кримінальне правопорушення, внаслідок якого завдано тілесних ушкоджень позивачеві ОСОБА_1 , що правильно констатував і суд першої інстанції.

Відповідно до положень частини 7 статті 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15 ЦК України).

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц).

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц зазначено, що: "під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди".

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц роз`яснено: «У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий».

Встановивши, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачеві ОСОБА_1 було завдано легкі тілесні ушкодження, суд першої інстанції вірно виснував, що це свідчить про перенесення ним фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на його психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань.

Тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди є правильним, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 його не спростовують, адже відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції, вірно взято до уваги характер немайнових втрат, зокрема, враховано рівень фізичного болю та страждання, яких зазнав позивач у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевного страждання, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, істотність вимушених змін в організації життя позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, відповідно до встановлених обставин справи погоджується з висновком суду першої інстанції, що справедливою та співрозмірною сумою відшкодування моральної шкоди є 10 000 грн.

Відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недостатність розміру відшкодування моральної шкоди визначеної судом, не спростовують вірний висновок суду першої інстанції з цього питання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційних скарг не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування, в оскаржуваній частині, і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 08 квітня 2025 року.