ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/2309/23 Головуючий суддя І інстанції Левченко А. М.
Провадження № 22-ц/818/266/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за заповітом
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Юлія Іванівна, ОСОБА_1 , про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд усунути від права на спадкування відповідача ОСОБА_3 як такого, що ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві батьку сторін ОСОБА_4 , який через похилий вік і тяжку хворобу був тривалий час у безпорадному стані.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 . Після смерті батька залишилась спадщина у вигляді земельних ділянок площею 4,4329 га кадастровий номер :01:000:0106, площею 0,50800 га кадастровий номер :03:000:0578, площею 0,0942 га кадастровий номер :01:000:1086, а також у вигляді будинку АДРЕСА_1 , що знаходяться на території Валківської територіальної громади Богодухівського району Харківської області.

Згідно заповіту батька вказані вище земельні ділянки були заповідані позивачу. Водночас, старший брат позивача відповідач ОСОБА_3 , на підставі ст. 1241 ЦК України претендує на обов`язкову частку у розмірі 1/6 частини зазначеного спадкового майна, у зв`язку із чим звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Габінет Ю.І., якою заведено спадкову справу після смерті батька сторін по справі.

Позивач вважає, що на підставі ч.ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України відповідач має бути усунений від права на спадкування, виходячи з наступного.

Так, після смерті бабусі сторін ОСОБА_5 відповідач одноособово отримав спадщину у вигляді нерухомого майна, а саме: у вигляді житлового будинку та двох земельних ділянок.

Спадкодавець батько сторін ОСОБА_4 тяжко захворів починаючи з жовтня 2021 року, та з того часу і до дня смерті постійно потребував догляду і медичної, санітарної допомоги. Таку допомогу крім позивача також надавала старша сестра позивача ОСОБА_1 та її діти. І після смерті спадкоємця усі ритуальні витрати також понесли позивач та ОСОБА_1 .

Але відповідач, мешкаючи у сусідньому будинку поблизу спадкодавця та маючи беззаперечну можливість допомагати у догляді батька, категорично відмовлявся це робити. Таку поведінку відповідача позивач пояснює тим, що спадкодавець, враховуючи зазначене вище спадкування відповідачем майна після смерті бабусі, не зробив ніяких розпоряджень на користь відповідача.

Відповідач позов не визнав, за його недоведеності та безпідставності.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд зазначив , що проаналізувавши досліджені судом письмові докази та показання свідків судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно допомагав своєму батькові ОСОБА_4 , про що свідчать допитані судом свідки, які пояснили, що ОСОБА_3 займався приготуванням дієтичного харчування для батька, був турботливим сином свого батька, що також підтверджується і письмовими доказами, а саме, електронним медичним направленням на ім`я ОСОБА_4 , яке було направлено на номер мобільного телефону саме ОСОБА_3 . У жовтні 2021 року в період пандемії Covid-19 ОСОБА_3 захворів на респіраторне вірусне захворювання, після чого логічним є той факт, що відповідач міг набагато менше відвідувати свого батька похилого віку. При цьому, ОСОБА_4 не був позбавлений піклування рідної доньки ОСОБА_1 , її сина та невістки, які могли надавати та надавали йому необхідну допомогу.

При цьому суд визнав недопустимими показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про сварку між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу заповіту, оскільки такі показання свідків ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, зокрема, померлого ОСОБА_4 , який не може бути допитаний, та не підтверджені іншими доказами (письмовими, речовими, тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЦПК України за відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем не було надано суду достатніх і переконливих доказів ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, та потреби допомоги спадкодавця саме цієї особи, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що матеріалах справи наявні всі належні, вичерпні та логічно взаємопов`язані докази ухилення відповідача від допомоги спадкодавцю, а також потреба такої допомоги саме від відповідача старшого сина спадкодавця, який під час тяжкої хвороби батька проживав навпроти нього.

Вважає рішення суду першої інстанції неправосудним, недбалим, однобічним, з якого вбачається упередженість на користь відповідача і яке підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд не дослідив письмові докази у справі, зокрема не оголосив письмові докази витребувані судом як за клопотання представника так і за власною ініціативою суду, що стосується предмету позову та усіх учасників справи, внаслідок чого фактично позбавив всіх учасників справи права на додаткові пояснення під час з`ясування обставин справи.

Вказує , що грубі порушення процесуального права призвели до однобічного, неповного та хибного розгляду позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивач подав до суду безпідставні позовні заяви, які не містять законного підґрунтя, позбавляючи відповідача на оформлення в обов`язковій долі у спадщині після смерті його батька.

Звертає увагу, що позивачем не надано доказів родинних відносин з померлим ОСОБА_4 , які б надавали йому підстави для звернення до суду з позовною заявою про усунення від права на спадкування ОСОБА_3 , про що було наголошено відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Пунктом 5.9 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, врегульовано, що право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 ЦК України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії.

Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом, оскільки особи, що мають таке право, належать до спадкоємців за законом першої черги, а відтак, за відсутності заповіту (визнання його недійсним, усунення спадкоємців за заповітом від права на спадкування тощо) неодмінно закликаються до спадкування. Отже, обов`язковий спадкоємець наділений правом на спадкування у разі, якщо: він взагалі не вказаний у заповіті як спадкоємець; він прямо позбавлений права на спадкування змістом заповіту; частка спадщини цієї особи визначена змістом заповіту в меншому розмірі, ніж це встановлено законом.

Позбавлення особи права на обов`язкову частку ЦК України не передбачає, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування за правилом ст. 1224 ЦК України.

Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує.

Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки про медичний діагноз захворювань пацієнта ОСОБА_4 , 1936 року народження, яку видано КНП Валківський центр медико-соціальної допомоги 12.01.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився на обліку у сімейного лікаря АЗПСМ смт. Ков`яги з приводу Ішемічної хвороби серця. Гіпертонічної хвороби. В 2021 році звернувся до сімейного лікаря зі скаргою на затримку сечі, встановлений діагноз Доброякісна гіперплазія простати. Направлений на консультацію до уролога. Подальше лікування та спостереження проходив у уролога. В матеріалах справи також міститься копія карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій міститься результати аналізів, лікарські записи історії хвороби пацієнта, тощо.

Згідно копії електронного направлення 4223-1604-3348-1998 27.03.2021 року було сформовано направлення на ім`я ОСОБА_4 , 84 років, для консультації уролога. Направлення надіслано на номер НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого відкрилася спадщина за заповітом на ім`я позивача.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства № 2 від 22.01.2024 року заявники ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили, що ОСОБА_3 , 1959 р.н., здійснював постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_4 по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживав за адресою АДРЕСА_1 . З 2013 року разом з померлим проживав онук ОСОБА_6 зі своєю дружиною та дітьми.

Також в матеріалах справи міститься копія комп`ютерної томографії органів грудної клітини відповідача ОСОБА_3 № 716094 від 13.10.2021 року, в якій вказаний діагностичний висновок: ознаки вірусної пневмонії, проміжна ймовірність Covid-19.

З матеріалів спадкової справи № 18/2022 заведеної 15.04.2022 року приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Габінет Ю.І. після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що 14.04.2022 року до приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Габінет Ю.І. надійшли заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 14.07.2022 року про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 . В заявах вказано, що крім них у спадкодавця ще є син спадкодавця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який має обов`язкову частку у спадщині за заповітом.

15.04.2022 року приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Габінет Ю.І. заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4

17.05.2022 року приватного нотаріуса Богодухівського районного нотаріального округу Габінет Ю.І. надійшла заява відповідача ОСОБА_3 від 17.05.2022 року про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

В інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.04.2022 року № 68816340 містяться відомості про наявність заповіту посвідченого 02.10.2018 року Баранівською сільською радою Валківського району Харківської області. Заповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього в матеріалах спадкової справи міститься копія заповіту, посвідченого Мізяк О.М. секретарем Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області 02.10.2018 року. В заповіті сказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на випадок смерті зробив таке розпорядження. Майно, яке складається з земельних ділянок площею 4,4329 га кадастровий номер :01:000:0106, площею 0,5800 га кадастровий номер :03:000:0578, площею 0,0942 га кадастровий номер :01:000:1086, що знаходяться на території Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області заповідає синові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який наразі є позивачем у справі. Майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_2 та земельну ділянку 0,60 га, заповідає дочці ОСОБА_1 , третя особа у цій справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції допитав свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , навів у рішенні зміст їх показань, з яких вбачається що відповідач ОСОБА_3 , який мешкав по сусідству з батьком, приносив йому харчування, сприяв наданню медичної допомоги, піклувався ним. На день смерті батька відповідач протягом місяця вже хворів на Covid та не відвідував його. При цьому між ними дійсно була сварка на ґрунті складення батьком заповіту не на користь відповідача. Однак, з урахуванням повідомлених свідками відомостей про те, що відповідач продовжував надавати допомогу батькові допоки сам не захворів, не можна вважати, що вказана сварка негативно вплинула на поведінку відповідача по відношенню до батька, що вона була причиною тимчасового припинення допомоги з боку відповідача своєму батьку, умисних дій з боку відповідача в цьому розумінні судом не було встановлено.

Для усунення від права на спадкування за законом відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів (медичних документів, висновку судово-медичної експертизи про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та у зв`язку з цим потребував допомоги) на підтвердження як перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані, так і умисного ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, - суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у позові. Наведені з цього приводу доводи апеляційних скарг належними і допустимими доказами на підтвердження вказаних підстав для усунення відповідача від спадкування не підтвердженні, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Отже, на підставі зібраних у справі доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідачів відповідно до вимог ст.1224 ЦК України. Наявні у справі докази вказані висновки суду не спростовують, а наведені з цього приводу доводи скарги про наявність інших доказів, які підтверджують підстави позову, але судом не досліджені не обгрунтовані.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарг є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 07 квітня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук