Справа № 243/2385/25
Провадження № 2/243/874/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Фалін І.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору щодо нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору щодо нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем в порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України не надано платіжного документу про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення даних недоліків, який становить десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, усунути зазначені недоліки.

Крім того, позивачу роз`яснено, що позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута, якщо він у зазначений строк не усуне недоліки відповідно до цієї ухвали.

Зазначена ухвала судді була направлена на електронну адресу позивача, що вказана останнім у позовній заяві.

Дана ухвала судді від 27.03.2025 була доставлена на електронну адресу позивача ОСОБА_1 28.03.2025 о 8:41:41 годині, що підтверджується відповідною довідкою про доставку ухвали в електронному вигляді, що міститься в матеріалах електронної цивільної справи.

02 квітня 2025 року позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» до суду подано уточнену позовну заяву, якою фактично збільшені позовні вимоги.

Так, зі змісту уточненої позовної заяви слідує, що позивач зазначає відповідачем крім ОСОБА_2 , Російську Федерацію, Посольство Російської Федерації в Україні та третю особу Міністерство закордонних справ України.

Окрім попередніх вимог, а саме визнання дійсним договору щодо нерухомого майна від 16.09.2021 за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 , купив нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та вбудоване приміщення в житловому будинку АДРЕСА_2 ; визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно, позивач просить суд встановити юридичний факт, що право власності на зазначене нерухоме майно позивача порушене з 17.03.2022 внаслідок дій держави-агресора Російської Федерації у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом; стягнути з Російської Федерації на користь позивача моральну шкоду за порушення права власності на майно в сумі 200000,00 гривень та судовий збір на користь держави.

Позивач в обґрунтування несплати ним судового збору, в уточненій позовній заяві зазначив, що є учасником бойових дій, який з 24.02.2022 і до теперішнього часу проходить військову службу у Збройних Силах України, а причиною втрати його права власності на нерухоме майно - є тільки збройна агресія та війна Росії проти України, яка унеможливила відповідача прибути для оформлення остаточної угоди, дотримання іншої процедури визначеної чинним законодавством. Отже, звільнення від сплати судового збору має бути принциповим у даній справі, оскільки стосується прав учасника АТО, учасника бойових дій і діючого військовослужбовця Збройних Сил України. Також посилається на п.22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Стосовно посилань позивача на наявність статусу учасника бойових дій як на підставу звільнення від сплати судового збору, суддя виходить з наступного.

Пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У статті 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону та серед них відсутнє право на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до попредніх вимог з якими позивач звернувся до суду у цій справі.

Попередніми вимогами позивача є визнання дійсним договору щодо нерухомого майна від 16.09.2021 за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 , купив нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та вбудоване приміщення в житловому будинку АДРЕСА_2 ; визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно, що не зачіпає порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, та судовий збір за подання позивачем позовної заяви підлягає сплаті на загальних підставах.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, викладеним, зокрема, у постанові від 09 жовтня 2019 року (справа № 9901/311/19).

Зазначений правовий висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 9901/70/20 (провадження № 1-128заі20).

Крім того, на розгляд Великої Палати Верховного Суду була передана справа № 567/79/23 для відступлення зокрема і від вищенаведених висновків щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», однак ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року справа № 567/79/23 була повернута на розгляд колегії суддів Третій судовій палаті Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Повертаючи справу № 567/79/23 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, зокрема, на таке:

«79. Згідно з відкритими та загальнодоступними даними Офіційного вебпорталу парламенту України, у березні 2020 року у Верховній Раді України зареєстрований проєкт Закону про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

80. До проєкту цього Закону було надано пояснювальну записку та висновки комітетів Верховної Ради України з яких вбачається, що метою цього законопроєкту було усунення суперечності, що буде сприяти приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність до вимог принципів верховенства права та правової визначеності. А саме запропоновано внести зміни до Закону України «Про судовий збір» в частині викладення пункту 13 частини першої статті 5 зазначеного Закону в такій редакції: «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у всіх справах незалежно від характеру порушених прав».

81. Проте Верховна Рада України не прийняла Закон про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

82. Тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання.

83. Отже, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості».

Таким чином наразі позиція Великої Палати Верховного Суду щодо застосування пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» залишається усталеною та незмінною.

З огляду на вказане, за звернення до суду з попередніми вимогами позивач повинен сплатити судовий збір на загальних підставах.

Також, посилання позивача на п. 21 ч. 1 ст. 5 Закон України «Про судовий збір», як на підставу звільнення його від сплати судового збору за звернення до суду з попередніми вимогами є помилковими та дана норма Закону на вказані правовідносини не розповсюджується.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

Реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судового процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992 року, заява № 12964/87).

У рішенні у справі «Bellet v. France» від 04.12.1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21.10.2010 року).

У визначений строк для усунення даних недоліків вказаних в ухвалі судді від 27.03.2025, позивачем недоліки позову не усунуто.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи те, що у встановлений в ухвалі строк позивачем недоліки, зазначені в ухвалі судді від 27.03.2025 не усунуто, позовну заяву вважаю неподаною та вона підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору щодо нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч.7 ст. 185 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду

Донецької області І.Ю. Фалін