Справа №672/947/23
Провадження №2/672/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Л.Е.,

з участю секретаря судового засідання Шкробот К.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача-адвоката Сакенова Ю.К.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кулабіної М.Ю.,

представника відповідача Городоцької міської ради-Черевика К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городку Хмельницької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Городоцької міської ради Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, про скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки та про усунення перешкод в користуванні житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Городоцької міської ради Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, про скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки та про усунення перешкод в користуванні житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.05.1996 року виданому державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 640. Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області №234 від 21 листопада 1997 року ОСОБА_1 надано земельну ділянку у приватну власність (відповідно до Декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земель», Земельною кодексу України (ст.56.57)) у АДРЕСА_1 в розмірі 0,091 для будівництва та обслуговування будівель, що підтверджується архівною довідкою архівного відділу Хмельницької районної державної адміністрації від 02.12.2022 року №07-18/2022/600. Крім того ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право па спадщину за заповітом від 10.07.2012 року виданому державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори, реєстровий №1511. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.12.2021 за ОСОБА_4 зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :03:004:0182 за адресою: АДРЕСА_2 ,площею 0,1000 га.

07.07.2023 ОСОБА_5 звернулась до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) для

будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обмірів земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 вияснилось, що площа земельної ділянки становить 0,0861 га замість 0,091 та.

Стверджує, що таке зменшення її земельної ділянки по АДРЕСА_1 відбулось внаслідок того, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,098 та на ім`я ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 відбулось фактичне зміщення земельної ділянки ОСОБА_3 на 3,31 м в сторону земельної ділянки ОСОБА_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 , при цьому фактичні межі її земельної ділянки з протилежної сторони залишились на попередньому рівні.

28.07.2015 ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 свій будинок по АДРЕСА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0090. В подальшому ОСОБА_2 встановила триметрові металеві стовпчики та ворота впритул до житлового будинку ОСОБА_1 , чим унеможливила ОСОБА_1 підхід до частини будинку зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2 .. Проситьвизнати недійснимип.13,14 рішення №19 сорок восьмої сесії Городоцької міської ради VI скликання від 30 грудня 2014 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кадастровий номер :03:004:0090по АДРЕСА_2 , для передачі у приватну власність ОСОБА_3 та про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер :03:004:0090по АДРЕСА_2 , площею 980 кв.м., в т.ч. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 980 кв.м. з видачею в Реєстраційній службі Городоцького районного управління юстиції у Хмельницькій області свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку). Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,098 га, кадастровий номер :03:004:0090 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_2 , номер запису про право власності 12, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень 23205564 від 28.07.2015. Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянку з кадастровим номером :03:004:0090, яка розташована по АДРЕСА_2 . Зобов`язати ОСОБА_2 забрати, шляхом демонтажу, від будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 металеві стовпчики та ворота, які знаходяться зі сторони господарства ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат СакеновЮ.К. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити.Пояснили, що ОСОБА_1 в розумінні Декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земель» є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,091 га. Внаслідок прийняття Городоцькою міською радою рішення про передачу у власність ОСОБА_3 сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_3 , площа земельної ділянки позивача зменшилася. Вважає прийняте рішення незаконним, так як з нею, як власницею суміжної земельної ділянки межі земельної ділянки не погоджувалися. Крім того, після набуття у власність сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 , остання встановила металеві стовпчики та ворота, чим фактично перекрила позивачу можливість обслуговування належного їй будинку.

ОСОБА_6 та її представник-адвокат Кулабіна М.Ю. позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.Зазначили, що ОСОБА_2 не порушувала жодних прав позивачки, стовпчики та ворота встановлені в межах належної ОСОБА_2 земельної ділянки. Зазначили, що земельна ділянка, якою ОСОБА_7 не набула статусу об`єкта цивільних прав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала.

Представник відповідача Городоцької міської ради-Черевик К.В. позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені у письмовому поясненні на позовну заяву. Зауважив, що позовна заява не містить обґрунтувань яким саме нормам законодавства протирічить рішення Городоцької міської ради № 19 від 30 грудня 2014 року, яким чином Городоцька міська рада порушила права позивача, в чому полягає це порушення. Ствердив, що законодавством не передбачено підстав, за яких орган місцевого самоврядування може відмовити узатвердженні проекту землеустрою, поданого на таке затвердження.Крім того, згідноч. 9 ст. 118 Земельного кодексу Україниорган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, удвотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився,на адресу суду подав відзив з якого вбачається, що Державним кадастровим реєстратором зареєстровано земельну ділянку із кадастровим номером:03:004:0090, оскільки у Технічній документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 міститься рішення Городоцької міської ради від 10.10.2014 №11, яким надано дозвіл на розроблення цієї технічної документації для передачі у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 ..Державний кадастровий реєстратор при реєстрації спірної земельної ділянки на підставі документації із землеустрою діяв правомірно, оскільки він перевіряє лише наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно ст.50 ЗУ «Про землеустрій».

Судом встановлені фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом являється спадкоємицею спадкового майна, до складу якого входить житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області №234 від 21 листопада 1997 року ОСОБА_1 надано земельну ділянку в розмірі 0,091 га у приватну власність (відповідно до Декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земель», Земельного кодексу України (ст.56,67)) у м.Городоквул.Калініна, 24.

Згідно довідки виконавчого комітету Городоцької міської ради №43-3505 від 07.06.2023 встановлено, що рішенням №20 тридцять восьмої сесії міської ради п`ятого скликання від 19.05.2010 вулицю Калініна перейменовано на вулицю Леха Качинського.

Згідно рішення Городоцької міської ради від 30.12.2014 №19 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в м.Городок для передачі у приватну власність громадянам» п.13, 14 ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у приватну власність земельну ділянку (кадастровий номер :03:004:0090) в АДРЕСА_3 , площею 980 кв.м., в т.ч. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 980 кв.м. з видачею Реєстраційній службі Городоцького районного управління юстиції у Хмельницькій області свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку).

28 липня 2015 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями загальною площею 87,4 кв.м. та земельної ділянки (кадастровий номер :03:004:0090) площею 0,098 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місцезнаходження АДРЕСА_1 .

За заявою ОСОБА_2 від 08.02.2022 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Щодо визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду. (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).

Оскаржуване рішення Городоцької міської ради від 30.12.2014 №19 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.

Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу juranovitcuria - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)].

Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано спірну земельну ділянку. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до ч.2, ч. 3 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Ст. 118 Земельного кодексу України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До заяви додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

В силу ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Судом встановлено, що рішенням № 11 Городоцької міської ради Городоцького району Хмельницької області від 10.10.2014 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 , загальною площею 980 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою визначено положеннями ст. 186 Земельного кодексу України.

Пунктом 5 ч. 5 статті 186 ЗК України передбачено, що технічна документація із землеустрою погоджується і затверджується у такому порядку: технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) затверджується: у разі передачі на підставі такої документації земельної ділянки у власність та користування органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - рішенням таких органів; в інших випадках - власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Відповідно до ч. 8, 9, 10 статті 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження такої документації іншими органами.

Відповідно до п.15 ст. 123 Земельного кодексу підставою відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише її невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Що стосується посилання позивачки на відсутність погодження меж земельної ділянки з нею як суміжним користувачем, слід зазначити Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Таким чином, Городоцькою міською радою було правомірно прийнято рішення №19 від 30.12.2014, п.13, 14 якого було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку кадастровий номер :03:004:0090 площею 980 кв.м, розташовану по АДРЕСА_3 .

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку :03:004:0090 площею 980 кв.м, розташовану по АДРЕСА_3 та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

В даному випадку скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_3 призведе до відновлення прав попереднього власника, а не призведе до захисту порушених (за твердженням позивача) прав.

Що стосується скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0090.

У зв`язку із викладенням статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у новій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, наразі чинне законодавство взагалі не передбачає скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а навпаки визначає, що такі відомості не підлягають скасуванню або вилученню.

У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Позивачем вимоги про витребовування належного йому майна не заявлялись.

ОСОБА_1 зазначає, що є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі Декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земель» і частина належної ОСОБА_2 земельної ділянки є її власністю. Такі висновки зроблені нею, так як під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, з`ясувалося, що площа земельної ділянки зменшена з о,091 га (зазначеної в рішенні виконавчого комітету №234 від 21.11.1997) до 0,861 га. Вважає, що таке зменшення відбулося за рахунок збільшення суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 .

У статті 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 142, ч. 1 ст. 143 Конституції України земля є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування, а територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Питання набуття права власності чи користування на земельні ділянки державної або комунальної власності врегульовані нормами Земельного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно п.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок»-право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 Декрету, посвідчується відповідною радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Згідно постанови Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №372/2626/15-ц, провадження № 61-5078св19: згідно з абзацом 2 пункту 1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отже, на підставі вказаної норми Закону рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до статті 79-1ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянкавважаєтьсясформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельнихділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи земельна ділянка не сформована, не зареєстрована, не має кадастрового номеру, тобто не набула статусу об`єкта цивільних прав,

Що стосується вимог про зобов`язання ОСОБА_2 забрати шляхом демонтажу від будинку ОСОБА_1 АДРЕСА_1 металеві стовпчики та ворота, які знаходяться зі сторони господарства ОСОБА_2 по АДРЕСА_1

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.05.1996.

Згідно зазначеного свідоцтва ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок житловою площею 42,8 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами: хлів «Б», гараж «В» по АДРЕСА_1 .

За твердженням позивача відповідач ОСОБА_2 створює їй перешкоди в користуванні будинком, так як впритул на межі своєї земельної ділянки поставила трьохметрові металеві стовпчики для забору та металеві ворота, чим фактично унеможливила ОСОБА_1 підхід до частини будинку зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2 та обслуговування цієї частини житлового будинку.

Аналізуючи технічну документації, зокрема матеріали інвентарної справи буд. АДРЕСА_1 , суд дійшов до висновку, що конфігурація успадкованого житлового будинку була змінена за рахунок прибудови а1 розміром 2.17х3.46 без наявного дозволу в бік межі земельної ділянки ОСОБА_2 .

Зі свого боку ОСОБА_2 за твердженням самої ж позивачки встановила металеві стовпчики та ворота в межах своєї земельної ділянки.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Частиною другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно з положеннями статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав як власника чи користувача земельної ділянки, оскільки ним не надано документи на підтвердження права власності чи права користування земельною ділянкою, а також, що внаслідок розташування ОСОБА_2 на земельній ділянці загорожі ОСОБА_1 як власнику нерухомого майна створюються перешкоди у користуванні нею.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд сприяв позивачу в реалізації його прав, двічі в підготовчому судовому засіданні призначаласясудова земельно-технічнаекспертиза, яка не була проведена з незалежнихвід суду причин, позивачем свідомо не вжито заходів для її проведення.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належним чином обгрунтування заявлених позовних вимог, та що лише у вказаний в позовних вимогах спосіб можуть бути належним чином захищені його права.

Тому, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, всі витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі ви кладеного, керуючисьст.ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Городоцької міської ради Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, про скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки та про усунення перешкод в користуванні житловим будинком - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційнускаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Представник позивача: адвокат Сакенов Юрій Костянтинович, місце здійснення адвокатсько їдіяльності (місцезнаходження): вул.Острозького, 24 офіс 1 м.СтарокостянтинівХмельницька область, 31100.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Представник відповідача ОСОБА_2 : адвокат Кулабіна Марина Юріївна, РНОКПП НОМЕР_3 , місце здійснення адвокатської діяльності (місцезнаходження): вул.Володимирська,49, м.Хмельницький Хмельницька область, 29001.

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Городоцька міська рада Хмельницькоїобласті, , місцезнаходження: вул. Грушевського, буд.53, м.ГородокХмельницькоїобласті 32000.

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькійобласті , , місцезнаходження: вул. Інститутська,4/1, м.Хмельницький, 29001.

Суддя Л.Е.Пономаренко

Повне судове рішення складено 07.04.2025.