Провадження № 2/359/1018/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарях Бокей А.В.,

за участі представника позивача адвоката Степаненко Г.О., представників відповідача Волошиної Т.М. та Оврашко Д.С.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення грошових коштів, -

встановив :

01 листопада 2024 року адвокат Степаненко Г.О., звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі по тексту - ДП «Украерорух») на користь позивача матеріальну допомогу в розмірі 96225 грн. 00 коп., пеню в розмірі 5778 грн. 76 коп., три відсотки річних в розмірі 1372 грн. 39 коп., інфляційні нарахування в розмірі 3996 грн. 55 коп., а також судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. 00 коп.

Вимоги обгрунтовано тим, що 30 червня 2020 року між нею та ДП «Украерорух» було укладено договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № ПР-25/2020 у розмірі 384900 грн. 00 коп., що становило 20 посадових окладів позивача. Вказаний договір було укладено на виконання п.6.25.2 колективного договору, який діє у ДП «Украерорух», відповідно якого виплата матеріальної допомоги працівнику при виході на пенсію здійснюється у порядку, передбаченому окремим договором. З часу укладення договору про виплату матеріальної допомоги ОСОБА_1 було виплачено всього 6 з 20 посадових окладів. З березня 2022 року відповідач в односторонньому порядку припинив виконання вказаного договору. Наведене стало підставою для звернення позивача за захистом власних майнових інтересів до суду, у зв`язку з чим 05 грудня 2023 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області (цивільна справа № 359/9979/23) було ухвалено рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 173205 грн. 00 коп., пеню в розмірі 23450 грн. 45 коп., інфляційні збитки в розмірі 5701 грн. 85 коп., а також вирішено питання про стягнення судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року рішення суду І інстанції залишено без змін.

Дані судові рішення набрали законної сили та ОСОБА_1 було сплачено ДП «Украерорух» грошові кошти, вказані у рішенні, зокрема матеріальну допомогу в розмірі 9 посадових окладів (19245 х 9 = 173205 грн. 00 коп.)

Припинення виплат позивачу, обумовлених договором № ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року, відповідач обґрунтував прийняттям 30 березня 2022 року наказу ДП «Украерорух» за №141, яким призупинено дію окремих положень колективного договору між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками з 01 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, в тому числі, і пункту 6.25.2. Однак, дія вказаного наказу, на переконання позивача, не може розповсюджуватись на правовідносини, що врегульовані договором про виплату матеріальної допомоги. Відповідач, всупереч вимогам чинного законодавства, в одно-сторонньому порядку змінив умови вказаного договору, укладеного з позивачем. Після стягнення в судовому порядку матеріальної допомоги у розмірі 9 посадових окладів, ДП Украерорух не припинив свої незаконні дії та не сплатив в добровільному порядку на виконання умов договору ОСОБА_1 за період з 30 жовтня 2023 року по 30 серпня 2024 року ще 5 посадових окладів на загальну суму 96225 грн. 00 коп.

Згідно п.4.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором у разі порушення строку виплати матеріальної допомоги ДП «Украерорух» сплачує працівнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми. У зв`язку з пропуском строку виплати матеріальної допомоги відповідач також має сплатити ОСОБА_1 пеню за час затримки розрахунку в розмірі 5778 грн. 76 коп., а на підставі ст.625 ЦК України також три відсотки річних в розмірі 1372 грн. 39 коп. та суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 31 грудня 2023 року по 21 жовтня 2024 року в розмірі 3996 грн. 55 коп..

Ухвалою суду від 07 листопада 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом і повідомленням сторін. Крім того, сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

20 грудня 2024 року ДП Украерорух подав відзив на позов, яким просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з наступних підстав. Відповідач визнав ту обставину, що ДП Украерорух сплатило позивачу 6 виплат по 19245 грн. в добровільному порядку та 9 окладів на виконання судових рішень, постановлених у цивільній справі № 359/9979/23. Невиплаченими лишилось 5 посадових окладів, обумовлених договором про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № ПР-25/2020, укладеного з ОСОБА_1 .. В обгрунтування наведеного представник відповідача вказав, що зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, які полягають у військових діях, закритті повітряного простору над Україною та забороною авіасполучень, наказом ДП «Украерорух» за №141 від 30 березня 2022 року було призупинено дію окремих положень Колективного договору на підставі ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану». З метою врегулювання порядку виплати заборгованості ДП «Украероух» направило ОСОБА_1 додаткову угоду щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги, якою запропонувало позивачу призупинити виконання умов договору до моменту скасування військового стану в Україні. Однак позивач ухилилась від отримання та підписання цієї додаткової угоди. Тому відсутні підстави як для стягнення одноразової грошової допомоги, так і пені та суми інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Також ДП «Украерорух» заперечує проти стягнення на користь позивача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

30 грудня 2024 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, яким підтримала вимоги ОСОБА_1 та просила задовольнити їх в повному обсязі.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Разом з тим делегувала адвокату Степаненко Г.О. представляти власні інтереси в суді.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача Волошина Т.М. та Оврашко Д.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в лютому 2015 року між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками було укладено колективний договір. 28 травня 2020 року до п.6.25.2 розділу 6 колективного договору було внесено зміни, відповідно яких виплата матеріальної допомоги працівнику при виході на пенсію буде здійснюватись на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною.

Відповідно вимог ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 10 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Аналогічні положення містяться у статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» (далі - Закон № 3356-XII).

Статтею 5 Закону № 3356-XII, яка регулює співвідношення законодавства і колективного договору, угоди, трудового договору, встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Наказом ДП «Украерорух» за №162/о від 28 травня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади диспетчера пункту передпольотного інформаційного обслуговування брифінг-офісу АДВ Київської служби обслуговування повітряного руху РСП «Київцентраеро» Украероруху в зв`язку з виходом на пенсію.

30 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ДП «Украерорух» був укладений договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №ПР-25/2020 та додатковий договір до договору.

Наказом відповідача за №403/о від 22 липня 2020 року визначено наступний порядок виплати матеріальної допомоги на користь ОСОБА_1 : 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 червня 2020 року до 10 серпня 2020 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 червня 2021 року до 30 серпня 2021 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 серпня 2021 року до 30 жовтня 2021 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 жовтня 2021 року до 30 грудня 2021 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 грудня 2021 року до 30 лютого 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 лютого 2022 року до 30 квітня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 квітня 2022 року до 30 червня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 червня 2022 року до 30 серпня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 серпня 2022 року до 30 жовтня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 жовтня 2022 року до 30 грудня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 грудня 2022 року до 30 лютого 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 лютого 2023 року до 30 квітня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 квітня 2023 року до 30 червня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 червня 2023 року до 30 серпня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 серпня 2023 року до 30 жовтня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 жовтня 2023 року до 30 грудня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 грудня 2023 року до 30 лютого 2024 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 лютого 2024 року до 30 квітня 2024 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 квітня 2024 року до 30 червня 2024 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 червня 2024 року до 30 серпня 2024 року.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що за період з 30 червня 2020 року по 30 квітня 2022 року відповідач в добровільному порядку на виконання умов договору про матеріальну допомогу ДП Украерорух виплатило ОСОБА_1 115470 грн. 00 коп.

В подальшому, через невиконання ДП Украерорух взятих зобов`язань, позивач звернулась за захистом власних майнових інтересів до суду, у зв`язку з чим 05 грудня 2023 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області (цивільна справа № 359/9979/23) було ухвалено рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 173205 грн. 00 коп., пеню в розмірі 23450 грн. 45 коп., інфляційні збитки в розмірі 5701 грн. 85 коп., а також вирішено питання про стягнення судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року рішення суду І інстанції залишено без змін.

На виконання даних судових рішень позивачу, зокрема, сплачено відповідачем матеріальну допомогу в розмірі 173205 грн. 00 коп. (19245 х 9 виплат).

Наказом ДП «Украерорух» за №141 від 30 березня 2022 року призупинено дію окремих положень колективного договору з 01 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору.

Згідно ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частині 1 ст. 626 ЦК України вказано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом п. 1, п. 2.2 колективного договору №ПР-25/2020 підприємство зобов`язалось виплатити позивачу матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п.6.25.2 колективного договору. Посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги визначено у розмірі 19245 грн. 00 коп.

Згідно п. 2.3 вказаного договору розмір матеріальної допомоги склав 384900 грн. 00 коп., що становило 20 посадових окладів працівника.

Зі змісту п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № №ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року, в редакції додаткового договору, укладеного між ДП «Украерорух» та позивачем вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 30 банківських днів з дати початку дії договору, а залишок суми матеріальної допомоги - по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 12-го місяця з дати підписання договору за порядком, встановленим наказом ДП «Украерорух» за №403/о від 22 липня 2020 року.

Судом встановлено, що ні на дату звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду, ні на дату ухвалення судового рішення у справі, позивачу залишились невиплаченими відповідачем ДП Украерорух на виконання умов договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року ще 5 посадових окладів на загальну суму 96225 грн. 00 коп..

Наведене визнано представниками відповідача в судовому засіданні та додатково підтверджується листом ДП Украерорух за № 1-17.2/3394/24 від 24 вересня 2024 року.

Зважаючи на вказане, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги в розмірі 5 посадових окладів на суму 96225 грн. 00 коп..

В матеріалах цивільної справи міститься копія додаткової угоди №2 до договору №ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року, якою ДП «Украерорух» мало намір погодити з позивачем внесення змін до укладеного з ОСОБА_1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором та призупинити його виконання. Ця додаткова угода направлена позивачу засобами поштового зв`язку, однак не отримана ОСОБА_1 та залишилась нею не підписаною, а отже сторонами не було у встановленому п.5.2 договором порядку погоджено зміни до нього.

В свою чергу, суд критично ставиться до посилань представників відповідача на ухилення позивача від укладення вищевказаної додаткової угоди, оскільки згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу, видача відповідачем наказу за №141 від 30 березня 2022 року, не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року. Крім того, після звільнення позивача з роботи між сторонами припинились трудові відносини, а правовідносини, що виникли на підставі договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року, є суто цивільно-правовими та регулюються нормами ЦК України.

У зв`язку з тим, що на дані правовідносини не поширюється ні Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», ні колективний договір, суд критично оцінює послання представників відповідача на настання форс-мажорних обставин, адже згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Встановлено, що основним напрямком діяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України є організація заходів використання повітряного простору, для забезпечення безпечного, економічно ефективного аеронавігаційного обслуговування, яке, в свою чергу, здійснюється провайдерами на платній основі.

У зв`язку військовою агресією російської федерації, через високий ризик авіаційній безпеці для цивільної авіації, з 24 лютого 2022 року Об`єднана цивільно-військова система організації повітряного руху України, згідно вимогами Повітряного кодексу України та Положення про використання повітряного простору України, вжило термінових заходів щодо закриття повітряного простору України для цивільних користувачів повітряного простору. Надання послуг з аеронавігаційного обслуговування цивільним користувачам повітряного простору України було призупинено повністю.

24 лютого 2022 року Украерорух на офіційному сайті підприємства було розміщено оголошення про закриття повітряного простору України.

Довідкою Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року за №2024/02.0-7.1, засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме : військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану на території України та які є об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності по договорах, і виконання яких є неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.

Згідно ч. 2 ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21 роз`яснив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) також викладено висновок, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вказане, суд приходить переконання, що відповідачем не доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією російської федерації в Україні. Крім того, форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань (тобто від нарахування штрафів/пені), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань.

Більш того настання форс мажорних обставин у ДП Украерорух має бути підтверджено саме сертифікатом, виданим у порядку та на підставах, вказаних у ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», у зв`язку з чим суд вважає неналежним доказ відповідача, щодо настання форс мажорних обставин, у вигляді довідки Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року за №2024/02.0-7.1.

Відповідно п.4.1 договору про виплату матеріальної допомоги, укладеного 30 червня 2020 року між позивачем та ДП Украерорух, у разі порушення строку виплати матеріальної допомоги ДП «Украерорух» сплачує працівнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня.

З огляду на вказане, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем на користь позивача пені за період з січня по жовтень 2024 року.

У зв`язку з цим ДП «Украерорух» має сплатити на користь позивача пеню, передбачену п. п.4.1 договору про виплату матеріальної допомоги, в розмірі 5778 грн. 76 коп. (2069,36 (за період з 10 по 21 жовтня 2024 року) + 1588,24 (за період з 11 березня 2024 року по 21 жовтня 2024 року) + 1129,99 (за період з 11 травня 2024 року по 21 жовтня 2024 року) + 704,07 (за період з 11 липня 2024 року по 21 жовтня 2024 року) + 287,10 (за період з 10 вересня 2024 року по 21 жовтня 2024 року).

Відповідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на це з відповідача на користь позивача належить стягнути інфляційні втрати в розмірі 3996 грн. 55 коп. (1242,98 (за період з 31 грудня 2023 року по 21 жовтня 2024 року) + 1100,32 (за період з 01 березня 2024 року по 21 жовтня 2024 року) + 958,70 (за період з 01 травня 2024 року по 21 жовтня 2024 року) + 405,88 (за період з 01 липня 2024 року по 21 жовтня 2024 року) + 288,67 (за період з 31 серпня 2024 року по 21 жовтня 2024 року)) та три відсотки річних в розмірі 1372 грн. 39 коп. (466,93 (за період з 31 грудня 2023 року по 21 жовтня 2024 року) + 370,70 (за період з 01 березня 2024 року по 21 жовтня 2024 року) + 274,48 (за період з 01 травня 2024 року по 21 жовтня 2024 року) + 178,25 (за період з 01 липня 2024 року по 21 жовтня 2024 року) + 82,03 (за період з 31 серпня 2024 року по 21 жовтня 2024 року)).

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У зв`язку з цим, при визначенні розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд обмежується виключно періодом, за який ОСОБА_1 просила стягнути дані суми та не розраховує їх по дату ухвалення судового рішення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Судом встановлено, що позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати з оплати правничої допомоги в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому за змістом ч. 6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В розрізі з наведеним суд зазначає, що у відзиві сторона відповідача вказала на те, що оплата правничої допомоги в розмірі 20 000 грн. 00 коп. є необ`єктивною, завищеною та не є співмірною, так як справа не є складною, для адвоката Степаненко Г.О. такого виду позови і справи є типовими та не потребувала значних витрат часу та додаткових зусиль.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених затрат на правничу допомогу позивачем надано суду наступні докази : договір № 14/24 про надання правової допомоги від 16 вересня 2024 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Степаненко Г.О.; попередній розрахунок витрат, які понесла позивач станом на 22 жовтня 2024 року; квитанцію № 3112223 від 16 вересня 2024 року щодо сплати позивачем адвокату 20 000 грн. 00 коп.

Відповідно п. 6.1-6.2.1 договору № 14/24 про надання правової допомоги від 16 вересня 2024 року договір є оплатним. Винагорода адвоката встановлюється за згодою сторін. Розрахунки проводяться у національній валюті (гривня). Протягом десяти днів з моменту підписання цього договору клієнт сплачує адвокату передплату в розмірі 20 000 грн 00 коп.

У зв`язку з цим, суд приходить висновку, що з ДП Украерорух на користь ОСОБА_1 належить стягнути фактично понесені і сплачені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч.1 та п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 47249988 від 22 жовтня 2024 року.

Оскільки позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід також стягнути понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Враховуючи вказане та керуючись вимогами ст. 10-13, 76-82, 133, 141, 137, 223, 259-260, 263, 353, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 96 225 (дев`яносто шість тисяч двісті двадцять п`ять) гривень 00 (нуль) копійок, пеню в розмірі 5 778 (п`ять тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок, три відсотки річних в розмірі 1 372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 39 (тридцять дев`ять) копійок та суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3996 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) 00 (нуль) копійок.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою :АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичних осіб - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 01 березня 1996 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області.

Відповідач : Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (, зареєстроване місце знаходження: а/с115, аеропорт, м. Бориспіль-1, Київська область)

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 04 квітня 2025 року.

Суддя Л.В. Яковлєва