"07" квітня 2025 р. Справа № 363/6640/24
У Х В А Л А

Іменем України

07 квітня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., за участі секретаря судових засідань Найдюк Б.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ), Моторне (транспортне) страхове бюро України (адреса місцезнаходження: м. Київ, Русанівський Бульвар, буд. 8; ) про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 в період з 28.01.2006 року по 29.09.2015 року. Від шлюбу вони мають спільних дітей позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29.09.2015 року у справі № 755/16339/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано.

24.02.2024 року у с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області на вул. Князя Святослава відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , та транспортного засобу ВАЗ 21074, номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 . За фактом ДТП було розпочато кримінальне провадження № 0000147. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 померли.

Постановою прокурора від 22.04.2024 року встановлено, що ДТП настало з вини ОСОБА_6 , однак у зв`язку з його смертю, кримінальне провадження № 0000147 було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На момент вчинення ДТП ОСОБА_6 не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак мав правовий статус учасника бойових дій. У зв`язку з цим відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_5 внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , здійснювалося відповідачем МТСБУ.

Відповідачем МТСБУ 15.05.2024 року здійснено страхову виплату у розмірі 255 600 грн. 00 коп., яка розподіляється рівними частинами на осіб, визначених у ст. 1200 ЦК України, лише на користь матері загиблого ОСОБА_5 відповідача ОСОБА_4 . Крім того, МТСБУ повідомило, що відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, та відшкодування витрат на поховання у встановленому законом порядку та розмірі не здійснювалося.

З урахуванням цього, з викладених у позовній заяві підстав, позивачі просили стягнути з ОСОБА_4 їх частки у страховій виплаті на суму 255 600 грн. 00 коп., кожна з яких становить 85 200 грн. 00 коп., а також стягнути з МТСБУ їх частки у страховому відшкодуванні моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, по 21 466 грн. 65 коп.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 21.01.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на подачу заяв по суті справи.

22.01.2025 року від відповідача МТСБУ надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 77-87), в якому висловлено заперечення проти заявлених позовних вимог. Заперечення МТСБУ були мотивовані тим, що стороною позивача не доведено наявність у померлого ОСОБА_6 , який був винуватцем ДТП, правового статусу учасника бойових дій, а відповідно не доведено наявність обов`язку МТСБУ зі здійснення страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_5

04.02.2025 року на виконання вимог ухвали суду від 21.01.2025 року від Міністерства у справах ветеранів надійшло пояснення (а.с. 113-116), в якому зазначено, що померлий ОСОБА_6 з 31.10.2023 року мав правовий статус учасника бойових дій.

12.03.2025 року від сторони позивача надійшло клопотання (а.с. 133-139), в якому зазначено, що після відкриття провадження у справі МТСБУ перерахувало на користь позивача ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 64 400 грн. в якості страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_5 . Тим самим відповідач МТСБУ після відкриття провадження у справі фактично задовольнило позовні вимоги позивачів у відповідній частині. У зв`язку з цим позивачі не наполягають на задоволенні позовних вимог, пред`явлених до відповідача МТСБУ, та підтримують позовні вимоги, пред`явлені до відповідача ОСОБА_4 . Крім того, позивачами у клопотанні зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України вони наполягають на стягненні з відповідача МТСБУ витрат на сплату судового збору та професійну правничу допомогу, докази на понесення яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Крім того, 12.03.2025 року від сторони позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 140-144), в якій позивачі з урахуванням отриманого від МТСБУ страхового відшкодування моральної шкоди просили стягнути з відповідача ОСОБА_4 їх частки у страховому відшкодуванні по 74 466 грн. 66 коп. на кожного.

18.03.2025 року від відповідача МТСБУ надійшло клопотання, в якому МТСБУ підтвердило факт здійснення страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 64 400 грн. 00 коп. на користь позивача ОСОБА_2 . У зв`язку з цим відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог до МТСБУ.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 , його законний представник ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_2 , їх представник ОСОБА_7 не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення, будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення, а також про зміну позовних вимог. Про причини неявки ОСОБА_4 не повідомила, будь-яких заяв, клопотань від неї не надходило.

У судове засідання представник відповідача МТСБУ не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. Відзив відповідача містить прохання про проведення судового розгляду за відсутності його представника. Будь-яких інших заяв, клопотань, крім тих, що описані судом вище, від МТСБУ не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи подані ними клопотання про проведення судового розгляду за їх відсутності, враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового засідання, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог, а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.

Суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19)).

При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Враховуючи вищевикладене, з позовної заяви слідує, що одна частина позовних вимог стосувалася стягнення з МТСБУ на користь позивачів по 21 466 грн. 65 коп. страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 . Вказані суми є рівними частками позивачів та відповідача ОСОБА_4 на страхове відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 , тобто 64 400 грн. 00 коп. на трьох.

З клопотання сторони позивача (а.с. 133-139) та клопотання відповідача МТСБУ судом встановлено, що після відкриття провадження у цій справі МТСБУ після проведення додаткової перевірки та витребування відомостей від уповноважених органів влади здійснило виплату на користь позивача ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 64 400 грн. 00 коп. в якості страхового відшкодування за моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_5 . Таким чином, відповідачем МТСБУ після відкриття провадження позовні вимоги позивачів задоволено в обсязі навіть більшому, ніж було заявлено. У зв`язку з цим позивачами було зменшено розмір заявлених позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 .

Крім того, у зв`язку з проведеною виплатою позивачі, згідно їх клопотання (а.с. 133-139), не наполягають на задоволенні позовних вимог, пред`явлених до МТСБУ. При цьому посилання на ч. 3 ст. 142 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат у разі відмови позивача від позову, зміст використаних стороною позивача формулювань, словосполучень, а також встановлені судом фактичні обставини задоволення частини позовних вимог з боку МТСБУ, дає суду підстави тлумачити подане клопотання сторони позивача як відмову від частини позовних вимог, що пред`явлені до МТСБУ.

Судом не встановлено підстав, які б перешкоджали прийняттю відмови сторони позивача від цієї частини позовних вимог, а також встановлено наявність обґрунтованих фактичних та правових підстав, за яких позовні вимоги в цій частині втратили процесуальний інтерес для сторони позивача. У зв`язку з цим суд приймає відмову позивачів від частини позовних вимог, що пред`явлені до МТСБУ.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачає, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Разом із тим, у результаті закриття провадження процесуальний закон не передбачає відшкодування судових витрат, понесених позивачем.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 308/12079/18, від 04.08.2021 року у справі № 686/9357/20.

У постанові КЦС ВС від 21.04.2021 року у справі № 199/9188/16-ц зроблено висновок, що «правовий аналіз ч. 3 ст. 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суди попередніх інстанцій зазначеного, а також положень частини третьої статті 142 ЦПК України у поєднанні із статтею 255 ЦПК України не урахували, а тому дійшли помилкового висновку, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України є відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат».

З наведеного вбачається, що відмова позивача від позовних вимог у зв`язку з їх задоволенням відповідачем після пред`явлення позову не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача судових витрат, а суд здійснює їх розподіл у загальному порядку.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Стороною позивача зроблено заяву про те, що докази на підтвердження понесення судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що стороною позивача судовий збір за подання позовної заяви не сплачувався. У випадку неподання протягом п`яти днів з дня постановлення цієї ухвали заяви про стягнення судових витрат разом з доказами на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу для вирішення питання про їх стягнення з відповідача МТСБУ судові витрати будуть залишені за стороною позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 142, 223, 247, 255 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_3 від частини позовних вимог про відшкодування шкоди, пред`явлених до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), в особі законного представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ), Моторне (транспортне) страхове бюро України (адреса місцезнаходження: м. Київ, Русанівський Бульвар, буд. 8; ) про відшкодування шкоди закрити в частині вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відмовою позивачів від позовних вимог.

Продовжити судовий розгляд в частині позовних вимог до ОСОБА_4 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя О.В. Рукас