КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6918/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 372/4864/21

17 березня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Давиденко Олександри Сергіївни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сташків Т.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна Агро», треті особи: Обухівська міська радаКиївської області, Сквирська міська рада Київської області, приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Саєнко Еліна Володимирівна, про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовомдо ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна Агро», треті особи: Обухівська міська рада, Сквирська міська рада Київської області, приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Саєнко Еліна Володимирівна, про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ЇЇ батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 02.11.2015 року. Після смерті батька ОСОБА_4 залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0286 гектарів, кадастровий номер :09:002:0032, що знаходиться на території Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 травня 2020 року у цивільній справі №372/2470/19 (провадження №2-205/20) за нею, ОСОБА_1 , визнано право власності на вищевказану земельну ділянку та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №45125154 від 15.11.2021 року.

Зазначала, що відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.10.2021 року їй стало відомо, що між її батьком ОСОБА_5 та громадянином ОСОБА_2 27липня 2016 року було укладено договір оренди, який зареєстровано в державному реєстрі під номером 32306734 час та дата реєстрації 09 липня 2019 року об 07 годині 31 хвилина 13 секунд приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліною Володимирівною.

Проте, на час нібито укладання даного договору її батько ОСОБА_6 помер ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), тому не міг підписати даний договір.

Крім того, 14 січня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Деремезна Агро» був виданий договір суборенди земельної ділянки.

04 жовтня 2021 року вона звернулась через свого представника до ТОВ «Деремезна Агро»з питанням про підстави користування земельною ділянкою та отримання копій підтверджуючих документів, проте, відповіді так і не отримала, що є підставною вважати, що ТОВ «Деремезна Агро» незаконно використовує вищезазначену земельну ділянку.

Із документів наданих ФОП ОСОБА_7 до державного реєстратора, а саме: договору користування земельною ділянкою від 27 липня 2016 року, який укладений вже після смерті орендодавця ОСОБА_8 , вбачається, що він єфальсифікацією, що є підставою для визнання вказаного договору оренди земельної ділянки недійним.

Оскільки в установленому законом порядку, який діяв на час укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки, здійснено державну реєстрацію права оренди, договір оренди набрав чинності, тому може бути оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_1 а просила суд:

визнати недійсним договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0286 гектарів, кадастровий номер :09:002:0032, що знаходиться на території Копачівської сільської ради Обухівського району, Київської області, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 від 27.07.2016 року;

визнати недійсним договір суборенди, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Деремезна Агро» від 14.01.2021 року;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32306734 від 09.07.2019 року, прийняте приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Еліна Володимирівна на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладеного 27.07.2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 40259017 від 22.01.2021 року, прийняте держаним реєстратором Сквирської міської ради Київської області Шерстюк Альоною Олександрівною, на підставі договору суборенди, серія та номер 1, укладений 14.01.2021 року між ТОВ «Деремезна Агро» та ФОП ОСОБА_2 .

Витрати покласти на відповідача.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна Агро», треті особи: Обухівська міська рада, Сквирська міська рада Київської області, приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Саєнко Еліна Володимирівна про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Давиденко Олександра Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено надані до матеріалів справи докази та не повною мірою встановлені обставини справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази, що підтверджують позицію позивача щодо недійсності правочину, а саме: відсутності волі ОСОБА_8 на підписання договору №1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27 липня 2016 року,укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Так, з довідки про осіб зареєстрованих за адресою за період із 30 жовтня 2015 року по 06 травня 2019 року №2426 від 06.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 з 23.01.2013 року по 02.11.2015 року (по день смерті) проживав та був зареєстрований в м. Лиман Донецької області, а в спірному договорі зазначена адреса його проживання Київська область, Обухівський район, село Копачів.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а спірний договір емфітевзису датований 26 липня 2016 року, через рік після смерті ОСОБА_3 .

З договору оренди від 07вересня 2007 року, наданого відповідачем у відзиві до позовної заяви, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Чеботар С.І. за №6861, вбачається, що договір оренди від імені ОСОБА_3 підписаний третьою особою ОСОБА_10 нібито за дорученням від ОСОБА_3 , проте ні на адвокатський запит, ні на вимогу позивача про витребування доказів судом копія даного доручення від 17 липня 2007 року за р.н. № 5348 на укладення договору третьою особою нотаріусом надана не була. Крім того, даний договір не реєструвався в державному реєстрі земель та запис про такий договір відсутній, що також підтверджує позицію позивача про відсутність волі ОСОБА_3 на укладення вказаного договору.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в реєстрі міститься запис № 32306734 від 09.07.2019 року про укладення договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 27.07.2016року, а не від 27.07.2015 року.

Крім того, в Журналі реєстрації нотаріальних дій Виконавчого комітету Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області за 1995-2008 роки зберігається примірник підпису ОСОБА_3 , який відмінний від того, який стоїть на договорі, наданому відповідачем.

До того ж, відповідач не надав жодного доказу фактичного виконання умов договору оренди від 07 вересня 2007 року, а також умов договору про право користування земельною діялнкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 27 липня 2026 року, а саме- виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 173092190 від 09.07.2019 року вбачається, що на підставі зави ОСОБА_2 від 09.07.2019 року внесено запис про реєстрацію договору №1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарськогопризначення від 27.07.2016 року, видавник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №297142061 від 31.01.2022 року, за заявою ОСОБА_11 від 26.01.2022 року було внесено відомості про договір від 29.07.2015 року про внесення змін до договору від 27.07.2016 року, тобто, відповідні зміни внесені вже після відкриття провадження у справі № 372/4864/21 відповідно до ухвали Обухівського районного суду від 11 січня 2022 року та після отримання стороною відповідача позовної заяви.

Таким чином, на переконання сторони позивачки, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що позивачем ставиться питання порушення прав позивача відносно успадкованого майна- земельної ділянки, щодо вільного розпорядження власним майном, оскільки від спростування факту укладення спірного договору залежить її право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись даним майном на свій розсуд.

Оскільки ні самою позивачкою, ні спадкодавцем ОСОБА_3 спірний договір не підписувався, питання самостійного підписання спірного договору спадкодавцем, його волевиявлення щодо підписання даного договору та визнання спірного договору недійсним стало підставою звернення до суду.

Відтак, оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки не укладався між зазначеними в ньому сторонами, тому саме з цих підстав також підлягає скасуванню державна реєстрація права користування відповідачем земельною ділянкою, оскільки реєстрація такого права за відповідачем на підставі недійсного договору не відповідає вимогам закону та порушує права позивача.

Сторона позивача вважає, що до суду першої інстанції було надано достатні та допустимі докази недійсності договору №1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи Обухівської міської ради Київської області - Василюк Володимир Миколайович просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року у цивільній справі №372/4864/21 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що позивачем до суду першої інстанції було надано достатні та допустимі докази недійсності договору № 1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки не укладався між зазначеними в ньому сторонами.

Державна реєстрація права користування земельною ділянкою підлягає скасуванню, так як реєстрація такого права за відповідачем на підставі недійсного договору не відповідає вимогам закону та порушує права позивача. Дане також узгоджується із практикою судів, якщо договір оренди «укладено» («підписано») після смерті орендодавця, то договір визнається судом недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Штепа Руслан Петрович просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника заявника ОСОБА_1 адвоката Давиденко Олександри Сергіївни в повному обсязі, рішення ж Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року по справі № 372/4864/24 залишити без змін.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів щодо не укладення (не підписання) ОСОБА_3 оспорюваного позивачем договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договору емфітевзису).

До того ж правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

На переконання відповідача ОСОБА_2 , аргументи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні представником позивача спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому не дають підстав вважати, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Штепа Руслан Петрович просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Інші учасники справи всудове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції учасники справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

14 березня 2025 року представником третьої особи Сквирської міської ради Київської області - Левіцькою Валентиною Петрівною подано до Київського апеляційного суду клопотання про апеляційний розгляд справи без участі представника Сквирської міської ради Київської областіза наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності позивача ОСОБА_1 , відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна Агро», третіх осіб: Обухівською міської ради Київської області, Сквирської міської ради Київської області, приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Саєнко Еліни Володимирівни.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., поясненння представника відповідача ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 02.11.2015 року).

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0286 гектарів, кадастровий номер :09:002:0032, що знаходиться на території Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 травня 2020 року у цивільній справі №372/2470/19, що набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку, площею 3,0286 гектарів, кадастровий номер :09:002:0032, яка розташована на території Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яким помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Красний Лиман Донецької області, належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія РІ № 294672 від 20.11.2001 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11-14 том 1).

До державного реєстру речових прав 15 листопада 2021 року внесено запис про право власності на земельну ділянку, площею 3,0286 гектарів, кадастровий номер :09:002:0032за ОСОБА_1 , підстава- рішення суду №372/2470/19 (а.с. 16 том 1).

Також з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майнащодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка, площа 3,0286 гектарів, кадастровий номер :09:002:0032 вбачається, що між ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_2 27.07.2016 року укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), який зареєстровано в державному реєстрі під номером 32306734 час та дата реєстрації 09.07.2019 року об 07 годині 31 хвилина 13 секунд приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліною Володимирівною (а.с. 19-21 том 1).

Із наданих учасниками справи та досліджених судом письмових доказів встановлено, що 07 вересня 2007 року між ОСОБА_3 , як орендодавцем, від імені якого по довіреності, посвідченій 17 липня 2007 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., за реєстровим номером 5348, діяв ОСОБА_10 , та громадянином ОСОБА_2 , як орендарем, укладено та нотаріально посвідчено договір оренди земельної ділянки щодо передачі в оренду строком на 50 років земельної ділянки, площею 3,029 га, що знаходиться на території Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. 07вересня 2007 року та зареєстрований у реєстрі за № 6861 (а.с. 66-67 том 1).

Відповідно до договору № 1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), що вчинений у простій письмовій формі, слідує, що 27 липня 2016 року ОСОБА_12 , як власник, та ОСОБА_13 , як землекористувач, уклали договір № 1 за яким власник передає, а землекористувач приймає в довгострокове платне користування терміном на 50 років земельну ділянку площею 3,029 га, що знаходиться на території Копачівської сільської ради Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :09:002:0032, про що сторонами складено акт приймання-передачі земельної ділянки від 27 липня 2016 року (а.с. 68-69, 161 том 1, а.с. 55-58 том 2 оригінал договору № 1).

До цього договору № 1 внесено зміни на підставі договору про внесення змін від 29 липня 2015 року, в якому зазначено, що сторони дійшли згоди, що датою укладення договору емфітевзису щодо земельної ділянки площею 3,029 га, що знаходиться на території Копачівської сільської ради Обухівського району, Київської області, кадастровий номер :09:002:0032, слід вважати 27 липня 2015 року (а.с. 70 том 1).

Крім того, 14січня 2021 року у простій письмовій формі між ФОП ОСОБА_2 , як орендарем, та ТОВ «Деремезна-Агро», як суборендарем, був укладений договір суборенди землі № 1, зокрема, щодо земельної ділянки кадастровий номер :09:002:0032 до 31 грудня 2023 року (а.с. 152-155 том 1).

Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, позивач ОСОБА_1 а свої вимоги обгрунтовувала тим, що договір користування земельною ділянкою № 1 датований 27 липня 2016 року, тобто вже після смерті орендодавця ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, її батько ОСОБА_3 не підписував оспорюваний договір від 27 липня 2016 року № 1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та не погоджував його істотні умови, що вказує на його фальсифікацію, та є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки недійним.

В рамках розгляду справи судом першої інстанції, на підставі ухвали від 22 лютого 2023 року судом призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання: чи виконано рукописний текст у графі «ПІДПИС» (підпис та ОСОБА_3 ) у графі договору №1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 26 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 «Підпис») у документах (договору №1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 26 липня 2016 року) ОСОБА_3 ? - а.с. 8-12 том 2.

Судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено повідомлення від 01серпня 2024 року про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи на підставі ухвали Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/4864/21, оскільки письмова відповідь та матеріали, необхідні для проведення судової почеркознавчої експертизи не надходили (а.с. 145-146 том 2).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Деремезна Агро», треті особи: Обухівська міська рада Київської області, Сквирська міська рада Київської області, приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Саєнко Еліна Володимирівна про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Близька за змістом правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 26.10.2022 року у справі №227/3760/19-ц.

Ураховуючи те, що правовими підставами для визнання договору від 27 липня 2016 року № 1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) недійсним позивачем визначено обставини щодо непідписання її батьком (спадкодавцем) ОСОБА_3 такого правочину, обраний позивачем спосіб захисту в такому випадку не є належним.

Оскільки позовні вимоги про визнання недійсним договору суборенди, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Деремезна-Агро» від 14 січня 2021 року, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 32306734 від 09липня 2019 року, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 40259017 від 22січня 2021 року, прийнятого на підставі договору суборенди від 14 січня 2021 року, мають похідний характер від основної вимоги провизнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 27 липня 2016 року, в задоволенні якої судом відмовлено, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні похідних вимог про визнання недійсним договору суборенди, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Деремезна -Агро» від 14.01.2021 року; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32306734 від 09.07.2019 року, прийнятоого приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Саєнко Еліною Володимирівною на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладеного 27 липня 2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 ; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 40259017 від 22.01.2021 року, прийнятого держаним реєстратором Сквирської міської ради Київської області Шерстюк Альоною Олександрівною на підставі договору суборенди, серія та номер 1 виданий 14 січня 2021 року між ТОВ «Деремезна-Агро» та ФОП ОСОБА_2 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 6 та частини першої статті 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір відповідно до якого сплачується орендна плата.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22)).

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зробила висновок, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача; позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права оренди щодо спірної земельної ділянки, з одночасним припиненням такого права, не є належним способом захисту порушеного права, а вимога про зобов`язання повернути позивачу спірну земельну ділянку є похідною.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).

Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_3 , просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0286 гектарів, кадастровий номер :09:002:0032, що знаходиться на території Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області, від 27 липня 2016 року, укладений від імені ОСОБА_3 зі ОСОБА_2 , та наступний договір суборенди, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Деремезна-Агро» від 14 січня 2021 року, із скасуванням рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятих на підставі договору оренди земельної ділянки від 27 липня 2016 рокута на підставі договору суборенд, серія та номер 1 виданий 14 січня 2021 року, з посиланням на те, що її батько ОСОБА_3 не підписував оспорюваний договір від 27 липня 2016 року про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому договір є неукладеним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

У справі, яка переглядається, позивач ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки площею 3,0286 гектарів, кадастровий номер :09:002:0032, яка розташована на території Копачівської сільської ради Обухівського району Київської області, наполягає на поверненні їй земельної ділянки, вважаючи, що ця земельна ділянка знаходяться у користуванні відповідача (ів) без установлених законом підстав.

Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення такої земельної ділянки.

Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) дійшла висновку, що вимога про повернення позивачу спірної земельної ділянку може бути заявлена та вирішена по суті разом з вимогою про визнання відсутнім права її оренди.

Проте, у справі, яка переглядється, позивач ОСОБА_1 позовних вимог про повернення земельної ділянки разом з вимогою про визнання відсутнім права оренди(емфітевзису) не заявляла, у зв`язку із цим відсутні підстави для кваліфікації договору № 1 про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис)від 27 липня 2016 року як неукладеного.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що заявлені в цій справі позивачем ОСОБА_1 ою позовні вимоги про визнання договорів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не відповідають належному способу захисту.

Зміна судом як предмета позову, так і правових підстав позову є порушенням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого статтею 13 ЦПК України, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий правовий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, не змінюють суть ухваленого у справі судового рішення від 19 листопада 2024 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки судом першої інстанції по суті ухвалено правильне процесуальне рішення.

Разом з тим, перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду від 19 листопада 2024 року, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Давиденко Олександри Сергіївни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року задовольнити частково, рішення суду першої інстанції на підставі частини 4 статті 376 ЦПК України змінити в частині обгрунтування мотивів вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , виклавши мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення в редакції цієї постанови.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття оскаржуваного рішення, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 204, 215, 407, 627, 638 ЦК України, ст. 93 ЗК України, ст.ст. 1, 6, 13, 19 Закону України « Про орендуземлі», ст.ст.13, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Давиденко Олександри Сергіївни задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: