Справа № 459/2646/23
Провадження № 2/459/490/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

07 квітня 2025 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі: головуючого судді Дем`яновської Ю.Д.,

з участю секретаря судового засідання Гук Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шептицький за правилами загального позовного провадження заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Мейк-Дейта», ОСОБА_2 про стягнення коштів у зв`язку з недоліками купленої речі, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

13 березня 2025 року Червоноградським міським судом Львівської області ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «Мейк-Дейта», ОСОБА_2 про стягнення коштів у зв`язку з недоліками купленої речі, відшкодування моральної шкоди; стягнуто з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь ОСОБА_1 113 235 ( сто тринадцять тисяч двісті тридцять п`ять) гривень 00 копійок завданих збитків; стягнуто з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь ОСОБА_1 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди; в задоволенні решти вимог відмовлено.

14.03.2025 року до Червоноградського міського суду Львівської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за її позовом до ТОВ «Мейк-Дейта», ОСОБА_2 про стягнення коштів у зв`язку з недоліками купленої речі, відшкодування моральної шкоди, якою просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. В обґрунтування заяви послалася на те, що професійну правничу допомогу їй надавало ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників». Розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 20000 грн. та звернула увагу на встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару.

Учасники у судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду заяви, представник позивача подав заяву про розгляд заяви у його відсутності, відповідачі будь-яких клопотань, заяв чи заперечень відносно заяви не подали.

Розглянувши заяву, суд дійшов висновку про задоволення такої з наступних підстав.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13 березня 2025 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Мейк-Дейта», ОСОБА_2 про стягнення коштів у зв`язку з недоліками купленої речі, відшкодування моральної шкоди задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь ОСОБА_1 113 235 ( сто тринадцять тисяч двісті тридцять п`ять) гривень 00 копійок завданих збитків; стягнуто з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь ОСОБА_1 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди; в задоволенні решти вимог відмовлено.

При цьому встановлено, що адвокатом Бордюком М.Й. у належний процесуальний спосіб повідомлено про те, що докази на підтвердження розміру понесених судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, подав відповідно заяву заяву.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналогічно відповідно до ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Пункт 3 ч.1 ст.270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

За змістом ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 (у справі щодо офіційного тлумачення положень ст.59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Як вже було згадано, відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Підсумовуючи, слід зазначити, що ЦПК України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20).

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.112002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 року (справа № 922/1964/21) зробила висновок про таке: «Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.».

Також Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові зробила висновок про таке: «Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.».

Слід відзначити, що положення ч.ч.5-7 та 9 ст.129 ГПК України є аналогічні положенням ч.ч. 3-5 та 9 ст.141 ЦПК України.

Таким чином, надаючи оцінку співмірності понесеним стороною витрат на правову допомогу з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, судом з`ясовується, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суд враховує не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.

Так, до складу витрат на правничу допомогу сторона позивача віднесла: з`ясування обставин справи, вивчення правовідносин і матеріального права, яке регулює спірні правовідносини, збір доказів, підготовка позовної заяви про збільшення позовних вимог, на що було витрачено 15 год; підготовка інших процесуальних документна що витрачено 8 годин; участь у судових засіданнях згідно журналів судового засідання, з врахуванням очікування судових засідань, на що також було витрачено не менше 8 годин (детальний опис виконаних робіт від 14.03.2025 року) (т.3 а.с.142).

Як вбачається із договору-доручення на правове обслуговування від 19.06.2023 (том 3 а.с.144), укладеного між адвокатом ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників» та ОСОБА_1 , п.4.1. такого передбачає, що за поточну роботу, виконану адвокатами, довіритель сплачує кошти у твердій фіксованій сумі в розмірі 20000 грн. на рахунок ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників».

Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зміст заяв та клопотань сторони позивача по суті, складність справи, позицію сторони позивача, час, затрачений представником позивача в судових засіданнях, їх кількість, витрачений представником відповідача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а також результат розгляду справи, конкретні обставини справи, встановлення фіксованого розміру гонорару, відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідачів та вважає що визначений розмір є співмірним обсягу наданих послуг.

Відтак, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з безпосередньо з відповідача ТОВ «Мейк-Дейта», із якого стягнуто завдані збитки, витрат на правничу допомогу в сумі 20000 грн, відтак заява підлягає задоволенню.

Разом із тим, при ухваленні рішення суду, судом не вирішено питання судового збору за подання позову.

При поданні позову до суду ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору на підставі приписів ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача ТОВ «Мейк-Дейта», із якого стягнуто завдані збитки, на користь держави підлягає судовий збір за двома вимогами майнового характеру пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2206,10 грн., виходячи з наступного розрахунку (113 235,00 грн. (сума задоволених позовних вимог за вимогу про стягнення завданих збитків) х 4056,10 грн. (ставка судового збору за вимогу про стягнення завданих збитків) : 405610,00 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 1132,35 грн) + 1073,60 грн. (судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди).

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь ОСОБА_1 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок витрат, понесених на оплату правової допомоги.

Стягнути з ТОВ «Мейк-Дейта» на користь держави 2206 (дві тисячі двісті шість) гривень 10 копійок судових витрат.

На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткового судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: ТОВ «Мейк-Дейта» (, 43010, Волинська область м.Луцьк вул.Рівненська,48);

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст виготовлено 07.04.2025 року.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська