ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/701/25 Справа № 202/8015/24 Головуючий у першій інстанції: Бєльченко Л. А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Бєльченко Л.А. від 22 серпня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.06.2023 року між ним і ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1230-9822. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 13000,00 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період 21 день; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. Зазначає, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти, відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин. В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору та умовам чинного законодавства, порушив умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит. Загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору, становлять 58175,00 гривень, що складається із простроченої заборгованості за кредитом 13000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 45175,00 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача загальну суму заборгованості за кредитним договором №1230-9822 від 30.06.2023, в розмірі 58175,00 грн з яких 13000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 45175,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2024 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 58175,00 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому вона просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22 серпня 2024 року залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 30.06.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1230-9822, за умовами якого кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію із сумою кредиту 13000,00 грн, строком кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, датою повернення кредиту - 24.04.2024, зі сплатою процентів за користування кредитом за базовою ставкою 3,00% за кожен день користування кредитом (а.с. 18-30).

У вказаному договорі зазначено, що укладення цього договору відбувається в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №1230-9822, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» станом на 26.04.2024 нараховано заборгованість у розмірі 58175,00 грн, з яких 13000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 45175,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами (а.с. 69-73).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем до суду надані докази щодо укладення договору про відкриття кредитної лінії №1230-9822 від 30.06.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 , де зазначено, що його підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за умовами вказаного вище договору №1230-9822 від 30.06.2023 року, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку, тощо.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Позивачем долучена до матеріалів справи копія листа АТ КБ «ПриватБанк» від 03.05.2024, відповідно до якого останній повідомляє про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LigPay на підставі договору №4010 від 02.12.2019, зокрема: ID платежу - , канал LigPay, дата видачі - 30.06.2023, сума - 13000,00 грн, номер договору - 1230-9822, номер картки НОМЕР_1 (а.с. 52-67).

Однак, вказаний вище лист не є первинним бухгалтерським документом та допустимим доказом отримання позичальником кредитних коштів за умовами кредитного договору №1230-9822 від 30.06.2023 року, не доводить факту перерахування коштів на рахунок, відкритий у банківській установі на ім`я ОСОБА_1 , враховуючи також, що останній не визнає факту отримання коштів. У цьому листі вказано, зокрема, про транзакцію на суму 13000,00 грн від 30.06.2023 на картку, номер якої зазначено лише частково - НОМЕР_1 (а.с. 60).

Розрахунок заборгованості, що наданий разом з позовною заявою, також не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже сам по собі не є належними доказом наявності заборгованості. Розрахунок складений самим позивачем, а тому інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів щодо видачі кредитних коштів, не може бути належним доказом отримання позичальником коштів у кредит та наявності заборгованості перед позивачем (а.с. 69-73).

Копія довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту також не є первинним бухгалтерським документом на підтвердження видачі коштів позичальнику (а.с. 68).

Колегія також зауважує, що у відзиві на позовну заяву, який було також надіслано на адресу позивача в його електронний кабінет, що підтверджується квитанцією №1426629 від 25.07.2024 (а.с. 112), відповідач, в особі свого представника ОСОБА_2 , заперечував позовні вимоги, зазначав, зокрема, про недоведеність позовних вимог і видачі кредитних коштів (а.с. 101-111).

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що банківська картка НОМЕР_1 відкрита на ім`я відповідача, а також зарахування на користь останнього грошових коштів у сумі 13000,00 грн на його банківську картку/рахунок.

Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо належності доказів у даній справі з приводу видачі кредитних коштів - копії листа АТ КБ «ПриватБанк» від 03.05.2024 та копії довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Підстав для переоцінки цих письмових доказів колегія не вбачає.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило також розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, клопотання про надання суду додаткових доказів, витребування відповідних доказів та інших документів не заявляв (а.с. 89).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність видачі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відповідачу кредитних коштів за умовами договору №1230-9822 від 30.06.2023 року, у зв`язку з чим, недоведеність наявності заборгованості, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача за договором №1230-9822 від 30.06.2023 року заборгованості у загальному розмірі 58175,00 грн, з яких 13000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 45175,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Частиною третьою статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №192/875/17 (провадження №61-12580ск19).

Апелянтом не обґрунтовано поважність причин неможливість подання суду першої інстанції копії договору №4010 про надання послуг в системі LigPay між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс», тому вказаний доказ не приймається судом апеляційної інстанції.

Обґрунтування апеляційної скарги, що первинні бухгалтерські документи по рахунку клієнта належать до інформації, що є банківською таємницею, не спростовують висновків суду про недоведеність позовних вимог, адже позивач, як сторона кредитного договору №1230-9822 від 30.06.2023 року (позикодавець), зобов`язаний надати докази на підтвердження позовних вимог, зокрема, факту видачі позичальнику кредитних коштів.

Також є недоведеними доводи апеляційної скарги щодо часткового погашення заборгованості та визнання відповідачем наявності заборгованості перед позивачем. Матеріали справи належних та допустимих доказів (зокрема, виписки з особового рахунку, квитанцій, платіжних інструкцій, тощо) на підтвердження вказаного факту не містять. Згідно змісту відзиву на апеляційну скаргу, відповідач заперечує факт часткової сплати ним заборгованості за кредитним договором №1230-9822 від 30.06.2023 року.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 07 квітня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова