Справа № 953/2151/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі
головуючої судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Максимовської Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 про оскарження рішення, визнання права власності та припинення права власності , зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора про припинення спільної сумісної власності та визнання права власності,-
Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась у суд із позовом, до відповідачів, П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , в якому просить суд:
- постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Ахмад А.П. за № 73/02-31 від 17.01.2024 скасувати;
Держаний нотаріус постановою від 17.01.024р. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на відсутність визначення частки земельної ділянки, яка належала спадкодавцю.
З урахуванням технічного звіту, земельна ділянка підлягає поділу між нею , як спадкоємцем та співвласником ОСОБА_2 , з одночасним припиненням права спільної сумісної власності.
Він та ОСОБА_1 у нотаріальному порядку, як співвласники, не мають можливості укласти договір поділу нерухомого майна, оскільки ОСОБА_1 не може оформити на себе право власності на земельну ділянку. Отже, для реєстрації права власності на спірну у ділянку та виділу частини земельної ділянки із спільної часткової власності необхідно судове рішення.
Відповідач П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, у поданому відзиві проти заявлених вимог заперечувала, зазначаючи, що при ухвалені постанови про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , нотаріус діяв у відповідності до вимог закону. Також, враховуючи, що фактично спір стосується часток співвласників спільної сумісної власності, нотаріальна контора в такому спорі не є належним відповідачем.
Ухвалами суду було відкрито провадження у справі, прийнятий до розгляду зустрічний позов, витребувані докази, справа призначена до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після його смерті державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №794/2013.

Зі спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась 11.06.2014р. дочка спадкодавця ОСОБА_1 , яка на момент смерті спадкодавця була зареєстрована із ним за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Також із заявою про відмову від прийняття спадщини 06.09.2013р. звернулась дружина спадкодавця ОСОБА_5 .

Інші спадкоємці відсутні.

11.06.2014р. ОСОБА_1 нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом , після смерті батька ОСОБА_3 на частину у праві спільної власності на житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 38,7 кв.м., загальною площею 77,0 кв.м. що знаходиться в АДРЕСА_1 , з відповідною часткою надвірних будівель: сараї літ. О, П, С, Т, У, Ф, X, Ц, Ш, вбиральні літ. Р, Ч, льох літ. Н, споруди № 2,6-:-10.І.

Інша 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 від 08.05.2003р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Швидкіною О.О.

Право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстрований по частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 030318 виданого 06.11.2009 року виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі рішення 31 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 25.02.2009 року № 27/09, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :07:049:0020) площею 0,0803 га є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без зазначення часток у спільній власності.

Отже спадкоємцю на час смерті належала на праві спільної сумісної власності земельна ділянка з кадастровим номером :07:049:0020, площею 0,0803 га по АДРЕСА_1 .

Згідно Розпорядження Харківської обласної державної адміністрації від 17.05.2016р. №181 вул. ОСОБА_8 перейменована на вул. Манойли Миколи.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори № 73/02-31 від 17.01.2024року ОСОБА_1 було відмовлено, з підстав відсутності у правовстановлюючому документі на спадкове нерухоме майно частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Слід зазначити, що спірні правовідносини щодо спадкування права у спільній сумісній власності на земельну ділянку, визначення розміру частки у праві у спільній сумісній власності на земельну ділянку та її поділ регулюються нормами ЗК України та нормами ЦК України.

Правовідносини щодо визначення частки на земельну ділянку у спадковому майні регулюються Книгою шостою "Спадкове право" ЦК України, а правовідносини щодо поділу земельної ділянки - главою 26 ЦК України "Право спільної власності" та главою 14 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) "Право власності на землю".

Згідно з ч.3 ст. 2 ЗК України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Частинами першою, другою статті 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Частинами 3 та 5 ст. 1268 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи вказані норми матеріального права, земельна ділянка, кадастровий номер :07:049:0020, площею 0,0803 га по АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 успадкувала, зокрема, частку у праві спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку.

Отже, відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_3 , зокрема, на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, як її співвласник, вправі ставити питання про виділ її частки з об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий номер :07:049:0020, площею 0,0803 га.

Згідно з частинами другою-п`ятою статті 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Положеннями статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, виходячи з системного аналізу положень статей 372, 377, 1225 ЦК України та статей 89, 120 ЗК України, оскільки ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку АДРЕСА_1 , прийнявши спадщину після смерті батька, зокрема, у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку під цим будинком, має право на ту частину земельної ділянки, на якій цей будинок розміщений, а також на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками.

Згідно технічного звіту сертифікованого інженера землевпорядника ФО-П ОСОБА_4 щодо поділу земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 310136600:07:049:0020) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0803 га ділиться на дві ділянки: ділянка АДРЕСА_2 - 0,0333 га (фактично використовується ОСОБА_2 ), ділянка № НОМЕР_2 - 0,0470 га (фактично використовується ОСОБА_1 ).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із таким розподілом згодні, про що поставили свої підписи в плані поділу земельної ділянки та зазначили про це у заявлених позовах.

Отже, за наявності згоди між співвласниками про порядок користування та поділ земельної ділянки, суд вважає за необхідне визначити частки ОСОБА_1 у праві власності на земельну ділянку- 58,53%, що відповідає 0,0470га, ОСОБА_2 - 41,47%, що відповідає 0,0333 га. Та припинити право спільної сумісної власності.

Щодо оскарження рішення нотаріуса, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до пунктів 3, 4 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Як видно зі змісту постанови державного нотаріуса П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Ахмад А. від 17.01.2024р. підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину земельну ділянку, після смерті її батька було відсутність в державному акті на землю частки, яка належала спадкодавцю

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення рішення щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції (до такого по суті висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18, провадження № 61-15155св20).

Зі змісту позовних вимог та матеріалів справи видно, що фактично існує спір про право на частку у спадковому майні.

Згідно правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку.

Оскільки саме по собі скасування постанови нотаріуса про відмову видати свідоцтво про право на спадщину в цілому не забезпечує поновлення права позивачки на спадкування, тому що не тягне за собою будь-яких юридично значимих для неї наслідків та не є ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 .

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій/бездіяльності нотаріуса, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії (відмови у її вчиненні) і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій справі, оскільки предметом позову є спір про право на частку земельної ділянки.

З урахуванням наведеного, підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови нотаріуса, відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись 10, 11, 60, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори (61146, м.Харків, вул.Валентинівська,27Г, код 02900726), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про оскарження рішення, визнання права власності та припинення права власності задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора про припинення спільної сумісної власності та визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0470 га (кадастровий номер :07:049:0020), з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0333 га (кадастровий номер :07:049:0020), з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:049:0020 площею 0,0803 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (попередня назва вул. Ульянова Олександра).

В частині первісного позову про скасування постанови державного нотаріуса відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1864 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2133 грн. 65 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлений 31.03.2025р.

Суддя Бородіна Н.М.