РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року. м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

з участю секретаря судового засідання Багдасарової Л.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Володимирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Устилузької міської ради про встановлення факту правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Устилузької міської ради про встановлення факту правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 22 грудня 2010 року ОСОБА_2 склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області, зробивши на випадок своєї смерті заповітне розпорядження про те, що все належне майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося та взагалі все те, на що вона буде мати право за законом чи за заповітом заповідає ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на належне їй майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер :01:001:0855 призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:0662 призначену для ведення особистого підсобного господарства, що розташована Волинська область, Володимирський район, м. Устилуг.

Після смерті ОСОБА_2 позивач прийняла спадщину шляхом подання заяви до Володимир Волинської державної нотаріальної контори, внаслідок чого 17.09.2015 року було заведено спадкову справу № 18/2015, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі.

Оскільки позивач звернулася до нотаріальної контори у встановлені законом строки, зокрема ст.1270 ЦК України, у шестимісячний строк, який розпочався з часу відкриття спадщини, тому вважає, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців немає.

Проте, державний нотаріус Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області Билень Н.П. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру та на дві земельні ділянки після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не надано правовстановлюючі документів на зазначене спадкове майно.

Крім того, зазначила, що в свідоцтві про право власності від 13 жовтня 1993 року на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не вірно вказано ім`я власника документів, а саме « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 ».

Встановлення даного факту необхідне для оформлення документів на спадкове майно, яке вона прийняла та користується на даний час. Отримати документи які доводять факт належності свідоцтва про право власності на житло померлій іншим шляхом неможливо, оскільки дана особа померла, а первинні документи не збережені.

Так як нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона вимушена звернутися до суду із вимогами про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно.

Просила встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа, а саме Свідоцтва про право власності від 13 жовтня 1993 року на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 виданого на ім`я « ОСОБА_5 » та визнати за позивачем право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву з проханням проводити судове засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник Устилузької міської ради в судове засідання не з`явився, від міського голови надійшла до суду заява (відзив) про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечив.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 даної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення

Відтак, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів можуть подавати спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав.

Судом, з матеріалів справи, встановлені наступні обставини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.10.1993 року виданого Устилузьким виробничим управлінням житлово-комунального господарства, квартира, яка знаходиться за адресою за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 .

Із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 307666, ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Устилузької міської ради від 19 квітня 1996 року , за №6/6 та від 04.11.2011 року №13/16 є власником земельної ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер :01:001:0855 призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 936445, ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Устилузької міської ради від 19 квітня 1996 року є власником земельної ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:0662 призначену для ведення особистого підсобного господарства, що розташована Волинська область, Володимирський район, м. Устилуг.

Згідно копії заповіту, посвідченого 22 грудня 2010 року державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області, Пукальська Пелагія Степанівна на випадок своєї смерті зробила на заповітне розпорядження про те, що все належне майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося та взагалі все те, на що вона буде мати право за законом чи за заповітом заповідає ОСОБА_1 . Даний заповіт містить відомості про те, що ОСОБА_2 проживала у квратирі АДРЕСА_1 , що має значення також для встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа.

Цей же факт підтверджено у справі копіями сторінок будинкової книги за даною адресою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 , відповідно до заяви, наявної в матеріалах спадкової справи та поданої до нотаріуса у визначений законом строк, позивач прийняла спадщину. Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 , немає.

Таким чином, судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 , прийняла позивач ОСОБА_1 .

Щодо вимоги позивача про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа, а саме Свідоцтва про право власності від 13 жовтня 1993 року на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 виданого на ім`я « ОСОБА_5 », суд враховує наступне.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідно позивачу для прийняття спадщини.

Окрім цього, судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право.

Факт того, що свідоцтво про право власності від 13 жовтня 1993 року на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 видане на ім`я ОСОБА_5 дійсно належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується зібраними доказами, зокрема копією свідоцтва про смерть спадкодавця, заповітом, копіями сторінок будинкової книги.

В даний час у позивача ОСОБА_1 виникла необхідність оформити право власності на спадщину ОСОБА_2 , однак роз`ясненням державного нотаріуса Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області, їй було відмовлено в оформленні спадщини, та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Крім того, ОСОБА_1 роз`яснено, що оскільки в свідоцтві на право приватної власності на житло, помилково зазначено ім"я власника, замість правильного ОСОБА_2 , це ставить під сумнів належність вказаного документу, саме покійній ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач не має можливості одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ через те, що законодавством не передбачена така можливість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що свідоцтва про право власності від 13 жовтня 1993 року на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 виданого на ім`я « ОСОБА_5 » належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленні судом.

Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті ОСОБА_2 не залишилося правовстановлюючого документа на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини.

Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення.

Судові витрати по справі суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 265, 268, 273 Цивільно-процесуального кодексу України на підставі ст. 328 ЦК України, на підставі ст.ст. 386, 392, 1217, 1218, 1225, 1235, 1268 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Устилузької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа, а саме Свідоцтва про право власності від 13 жовтня 1993 року на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , виданого на ім`я « ОСОБА_5 ».

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер :01:001:0855 призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:0662 призначену для ведення особистого підсобного господарства, що розташована Волинська область, Володимирський район, м. Устилуг.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 08.04.2025.

Суддя Володимир-Волинського міського суду Ігор ВІТЕР