Справа № 147/1363/24
Провадження № 22-ц/801/672/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борейко О. Г.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 рокуСправа № 147/1363/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2025 року, ухвалене суддею Борейко О.Г., повне рішення складено 06 січня 2025 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 2,2105 га, яка згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серія ВН №025589 від 14 жовтня 2004 року розташована на території Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької області.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 на підставі розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації від 04 вересня 2002 року №138 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0478638 від 04 вересня 2002 року. Пізніше на підставі (взамін) вказаного сертифікату згідно розпорядження Тростянецької РДА від 13 травня 2003 року за №107 ОСОБА_2 було виготовлено державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН №025589 площею 2,2105 га, яка розташована на території Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №88 від 14 жовтня 2004 року.

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт від 05 березня 2010 року, згідно з яким останнім було заповідано вказану земельну ділянку ОСОБА_3 , тобто сину заповідача. Даний заповіт було посвідчено секретарем Костянтинівської сільської ради Горностаївського району Херсонської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в с. Костянтинівка Горностаївського району Херсонської області і після його смерті фактично відкрилась спадщина на спадкове майно. Однак, ОСОБА_3 за життя не прийняв спадщину на спадкове майно, в тому числі не успадкував згадану земельну ділянку.

Пізніше, а саме 17 листопада 2018 року, помер спадкоємець за заповітом - ОСОБА_3 .. 24 лютого 2020 року дружина покійного ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилась, про що свідчить її заява від 24 лютого 2020 року.

У зв`язку з вищевикладеним, на даний час земельна ділянка залишається не успадкованою. Позивач звернувся до нотаріуса Гайсинського нотаріального округу з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 серпня 2024 року №234/02-31 йому відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спадкоємець за заповітом - ОСОБА_3 за життя не прийняв спадщину і також помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому позивач вважає, що єдиним та дієвим способом захисту його прав є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку, оскільки в нотаріальному порядку на даний час оформити спадщину не представляється можливим через той факт, що з моменту відкриття спадщини пройшов чималий строк. А також той факт, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 серпня 2024 року №234/02-31 позивачу відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини.

За вказаних обставин позивач вважає, що існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

У скарзі зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, що без пред`явлення вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем вимога про визнання права власності є передчасною. Разом з тим, на даний час у нього відсутні належні об`єктивні обставини щодо звернення до суду з питанням про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання, призначене на 08 квітня 2025 року, учасники справи не з`явилися, та цього ж дня подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, беручи до уваги заяви сторін апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у їх відсутність.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Костянтинівка Горностаївського району Херсонської області помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 06 травня 2010 року Костянтинівською сільською радою Горностаївського району Херсонської області (а.с.13).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

04 вересня 2002 року ОСОБА_2 . Тростянецькою районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0478638 у землі, яка перебуває у колективній власності САТ «Капустянське» розміром 2,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.14).

14 жовтня 2004 року ОСОБА_2 . Тростянецькою районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Тростянецької районної державної адміністрації від 13 травня 2003 року №107 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №025589, а саме на земельну ділянку площею 2,2105 га, яка розташована на території Савинецької сільської ради Тростянецького району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:005:0088 (а.с.16-18).

За життя ОСОБА_2 було складено заповіт від 05 березня 2010 року, посвідчений секретарем Костянтинівської сільської ради Горностаївського району Херсонської області Замотай О.М.. Згідно вказаного заповіту, ОСОБА_2 заповів земельну ділянку площею 2,58 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована в с. Капустяни Тростянецького району Вінницької області та належить йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0478638, виданого на підставі рішення Тростянецької районної державної адміністрації від 04 вересня 2002 року №138, ОСОБА_3 (а.с.15).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином спадкодавця ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 05 жовтня 2010 року (а.с.19).

Завідувач Другою тростянецькою державною нотаріальною конторою Кощеєва Г.С. листом від 07 листопада 2024 року за №653/01-16 на запит суду повідомила, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася (а.с.54).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Костянтинівка Горностаївського району Херсонської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.7).

09 серпня 2024 року приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №234/02-31, а саме відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яка належало за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с.21).

ОСОБА_1 , зважаючи на те, що після смерті його батька ОСОБА_2 спадкоємець за заповітом - ОСОБА_3 спадщину не прийняв, а позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, звернувся до суду із вказаним позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У частині першій статті 1269, частині першій статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних справ та інтересів може бути визнання права.

За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15.

Апеляційний суд підтримує позицію щодо підстав визнання права власності в порядку спадкування, яка викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

У вказаному листі зазначено, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

У справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. При цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.

Постановою приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І. від 09 серпня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з неподанням ним нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений статтею 1270 ЦК України строк, а також у зв`язку з ненаданням ним доказів фактичного прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 не було подано заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк та не доведено факт проживання зі спадкодавцем, що свідчить про неприйняття позивачем спадщини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно через недотримання позивачем встановленого порядку прийняття спадщини.

ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини і лише у випадку, якщо нотаріус відмовить йому у видачі свідоцтва (через відсутність у нього правовстановлюючих документів), ОСОБА_1 , як спадкоємець, матиме право на звернення до суду із позовом про визнання право власності на спадкове майно.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції навів мотиви відмови в задоволенні позову, які не були спростовані ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу, наводить ті самі обставини і те саме правове обґрунтування вимог, які наведені ним у позовній заяві. Доводи апеляційної скарги не направлені на спростування висновків суду першої інстанції

Зі змісту п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України слідує, що саме особа, яка подає апеляційну скаргу повинна зазначити в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення.

Отже особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна не лише вказати про незаконність судового рішення, але у неї є обов`язок вказати в чому саме полягає незаконність рішення, тобто повинна спростувати висновки суду першої інстанції.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновок суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

Т.М. Шемета