Провадження № 2/742/510/25
Єдиний унікальний № 742/12/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Рубан Ж.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
І. Правовідносини сторін.
Також позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.
Таким чином, підставою для позову є невиконання відповідачем зобов`язань з повернення позики та сплати відсотків за користування коштами. Позивач є правонаступником первісного кредитору, якій надав позику (кредит) відповідачу, на підставі договорів відступлення права вимоги.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому суд відповідно ст. 19 ЦПК України вирішуючи питання про розгляд справи у спрощеному провадженні враховує ціну позову і складність справи. Також суд приймає до уваги клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно з відкриттям провадження у справі Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
10.02.2025 року до суду надійшов відзив у якому відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_2 та відмовити у позові, так як додані Позивачем до Позовної заяви розрахунки заборгованості за Договором не містять інформації про те, за якою процентною ставкою розраховано заборгованість за процентами, а також період розрахунку. При цьому, з наданих до Позовної заяви Правил не вбачається, що Відповідачкою вони були підписані на умовах встановлених Договором, а саме, Позивачем не додано доказів підписання Відповідачкою Правил за допомогою одноразового підпису одноразовим ідентифікатор nAcisgx23U, за допомогою яких відбулося підписання Договору з Додатком №1 до договору. Договором позики від 25.08.2025 № 75187212 не передбачено нарахування процентів користування кредитом після настання строку його сплати, а саме після 24.09.2021 р.
17.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач звертає увагу, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до п.6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування і закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за надстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку, визначеного та погодженого сторонами Договору. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені Позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні.
21.03.2025 року від представника відповідача до суду надійшла повторна заява про застосування строку позовної давності.
27.03.2025 року від представника позивача до суду надійшли заперечення на заяву про застосування строку позовної давності.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Представник Позивача у судове засідання з`явилася. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання з`явився. Просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Відтак, 03.04.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
25.08.2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75187212 від 25.08.2021 року (а.с. 34).
Згідно з довідкою № КД-000001484/ТНПП від 24.10.2024 року на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 здійснено платіж, датований 25.08.2021 року про перерахування грошових коштів у сумі 7 850 грн (а.с. 28).
Відповідно до розрахунку заборгованості виданого ТОВ «1 БАНК» загальна заборгованість ОСОБА_1 за процентами станом на 27.01.2022 становить 18 754,80 грн, за тілом кредиту 7850 грн (а.с. 31-35).
27.01.2022 між ТОВ«1 БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №27/01/2022, відповідно до якого первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування прийняти право грошової вимоги, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами позики укладеними між клієнтом і боржниками (а.с. 21-23).
Як убачається з розрахунку заборгованості виданого ТОВ «Вердикт Капітал» загальна заборгованість ОСОБА_1 за відсотками становить 18 754,80 грн, за тілом кредиту 7850 грн (а.с. 24).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023/01, відповідно до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених договором права вимоги первісного кредитора до боржників зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору (а.с. 14-17).
Як убачається з розрахунку заборгованості виданого ТОВ «Коллект центр» загальна заборгованість ОСОБА_1 за відсотками станом на 06.12.2024 становить 18 745,50 грн, за тілом кредиту 7850 грн (а.с. 26).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.
Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).
VІ. Висновки суду.
Щодо наявності зобов`язань Відповідача за договором позики.
Судом установлено, що 25.08.2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75187212 від 25.08.2021 року. Ставки відсотків: знижена процентна ставка 1,99%, базова процента ставка 2,70 %, пеня 2,70%. Дата повернення 24.09.2021, підписаний одноразовим ідентифікатором nAicsgx23U (а.с. 34). При цьому згідно з п. 2.3 Договору процентна ставка за понадстрокове користування Позикою в розмірі 2,7% в день не застосовується в період карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, та постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2023. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» був відмінений з 30.06.2023. Таким чином, на час спірних правовідносин сторін на території України діяв карантин, а тому згідно з умовами договору застосовується процентна ставка в розмірі 1,9% в день.
ОСОБА_1 також надано Додаток № 1 до Договору, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Договір та таблицю підписано одноразовим ідентифікатором nAicsgx23U (а.с. 34 на звороті).
Отримання грошових коштів у сумі 7 850 грн підтверджується довідкою № КД-000001484/ТНПП від 24.10.2024 року, згідно з якою на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 здійснено платіж, датований 25.08.2021 року про перерахування грошових коштів у сумі (а.с. 28).
Відповідно до розрахунку заборгованості виданого ТОВ «1 БАНК» загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на 27.01.2022 за процентами становить 18 754,80 грн (а.с. 31-35).
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ч. ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем.
Відтак, у Відповідача виникли зобов`язання перед позивачем за договором позики від 25.08.2021 №75187212.
Щодо строку дії договору та нарахованих відсотків за користування кредитом.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками, суд виходить з наступного.
За умовами укладеного між сторонами Договору № 75187212 від 25.08.2021 року, сторони погодили ставки відсотків, а саме: знижена процентна ставка 1,99%, базова процента ставка 2,70%, пеня 2,70%. Дата повернення 24.09.2021. Отже, відсотки за користування кредитними коштами, що нараховані підлягають стягненню з відповідача. Оскільки договір укладено в період карантину, до правовідносин сторін застосовується процентна ставка в розмірі 1,9% за кожний день користування кредитом.
На час розгляду справи судом, відповідач заборгованість перед позивачем не сплатила та відповідних доказів до суду не подала.
Відповідно до п. 2.2 Договору строк його дії становить 30 днів. Договором не передбачені умови пролонгації договору та порядок нарахування відсотків.
Водночас, відповідно до п. 5 Договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https//mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст.. 12 Закону України «Про фінансові послуги те державне регулювання ринку фінансових послуг». Позичальник ознайомився на сайті https//mycredit.ua/ua/documents-license з офіційними правилами програми лояльності та споживачів фінансових послуг ТОВ «! Безпечне агентство необхідних кредитів» ТМ «My Credit», в якій визначено умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «Oh my freedom».
Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https//mycredit.ua/ua/documents-license, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначені в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування авто пролонгації йому зрозумілі (п. 5.2 Договору).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку ТОВ «1 БАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, іншою фінансовою установою, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.
Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.
Позивачем до позовної заяви надано Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики (нова редакція), затверджені директором ТОВ «1 БАНК» наказ №12/08/2021 від 12.08.2021.
Згідно з пп. 7.12-7.16 Правил з метою недопущення наслідків понадстрокового користування позикою сторони домовились, що у разі якщо у позичальника на дату закінчення строку позики наявна заборгованість за договором позики і позичальником не оформлено пролонгацію, строк позики автоматично продовжується на один календарний день (автопролонгація).
Строк автопролонгації обчислюється з дня, що слідує за днем закінчення строку позики. При авто пролонгації змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата строку (терміну) дії договору позики на один календарний день.
Проценти підчас автопролонгації нараховуються за базовою процентною ставкою, вказаній в договорі позики.
Позичальник не заперечує та погоджується, що авто пролонгація може здійснюватись необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку сторін. Позичальник погоджується, що застосування повторної авто пролонгації здійснюється за умови наявності непогашеної позики (її частини) та не потребу додаткової згоди позичальника.
Продовження строку позики на умовах авто пролонгації припиняється у разі, якщо на протязі 90 автопролонгацій поспіль позичальником не погашено позику.
Водночас, суд зазначає, що надані Позивачем Правила не містять підпису ні відповідача (в тому числі електронного), ні будь-кого з посадових осіб позивача, а тому викликають обґрунтовані сумніви щодо їх чинності.
В цьому разі неможливо точно ідентифікувати надані позивачем Правила як ті, що діяли на момент укладення договору, зважаючи на те, що вони не містять жодних ідентифікуючих ознак їх підписання посадовими особами позивача та ознайомлення відповідача з їх змістом. Відтак, суд визнає неможливим встановити дату їх схвалення, момент набрання ними чинності та орган управління юридичною особою, уповноважений приймати та затверджувати зазначений локальний нормативний акт, що унеможливлює з`ясувати, чи діяли Правила та у якій саме редакції на момент укладання кредитного договору, з огляду на відсутність відомостей про те, з якими саме Правилами ознайомлений та погодився відповідач.
Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, сторони вільні у визначенні умов договору, якщо ці умови не суперечать законодавству. Зокрема, цей принцип не дозволяє встановлювати умови, які порушують норми Цивільного кодексу та інших законів.
Отже, сторони договору повинні діяти добросовісно та сумлінно, щоб забезпечити належне виконання договору. Кредитор має створити умови для виконання зобов`язань боржником, в тому числі здійснювати дії, передбачені договором, законодавством або звичаями ділового обороту (стаття 613 ЦК України).
Для вирішення спорів, які виникають через прострочення, важливим є правильне тлумачення умов договору. Це дозволяє з`ясувати, чи передбачали сторони нарахування процентів як відповідальність за прострочення виконання зобов`язання після закінчення строку кредитування. Для цього суд може враховувати, зокрема, формулювання умов про проценти та їх розміщення в структурі договору. У разі сумнівів слід застосовувати принцип тлумачення договору на користь тієї сторони, яка його не складала (принцип contra proferentem).
Отже, суд в цій частині визнає слушними доводи представника відповідача стосовно того, що позивачем не доведено ознайомлення відповідача з Правилами, їх чинність на момент укладення договору та обґрунтованість автопролонгації.
За таких обставин, суд вважає доведеним прострочення боржником (відповідачем) зобов`язання за договором позики від 25.08.2021 №75187212 упродовж встановленого п. 2.2 договору строку його дії, а саме 30 днів.
Щодо застосування строку позовної давності
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
При цьому,Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 02.04.2020) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023.
Разом з тим, на території України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався.
За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Україниу період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Позов був поданий після закінчення карантину але в період воєнного стану.
Відтак, посилання представника Позивача на пропуск строку позовної давності є необґрунтованими.
VІІ. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу.
Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення витрат на правову у розмірі 9000 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
На підтвердження понесених витрат надано договір про надання правової допомоги від 01.07.2024. та прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01 листопада 2023 року (а.с. 41-43).
У матеріалах справи відсутні квитанції чи будь-які інші докази оплати послуг, згідно з вказаним вище договором про надання правової допомоги від 01.07.2024.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до вимог ч.2, ч.3 ст.134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Проаналізувавши матеріали у справі, суд дійшов висновку, що інших доказів, які б підтверджували витрати на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат стороною позивача не надано, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, понесені позивачем витрати на правничу допомогу не є обґрунтованими.
VІІІ. Розподіл судових витрат.
Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 1).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40х0,468=1135,62 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 77-82, 141, 259, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 1135 (одна тисяча сто тридцять пять) грн 62 коп. судового збору.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», місце розташування: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК