Справа №295/1980/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Білінської Л.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

10.02.2025 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 8000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач вказує, що самостійно забезпечує гармонійний розвиток дитини, її раціональне харчування, необхідний одяг та інші витрати, на що змушена витрачати значні кошти. Позивачу важко утримувати дочку самостійно. Нарахування і стягнення з відповідача аліментів у відсотках від заробітку, при тому, що він офіційно не працює, позивач вважає недоцільним, оскільки офіційна заробітна плата, від якої батько дитини повинен сплачувати аліменти, у нього відсутня. Про неофіційний заробіток відповідач не повідомляє. ОСОБА_4 , як здорова та працездатна людина, яка працює будівельником, ще на час припинення спільного проживання сторін у 2023 році заробляв по 35 000 грн щомісячно, тому позивач вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дочки у розмірі 8 000 грн щомісячно. У зв`язку з війною, з метою забезпечення інтересів дитини, збереження її фізичного та психологічного стану, позивач тимчасово виїхала до Польщі, де перебуває на теперішній час. Лише на харчування, яке може мінімально забезпечити нормальне самопочуття та розвиток дитини, позивач витрачає приблизно 8 000 грн. Крім того, є потреба у забезпеченні дитини різним одягом та взуттям, на що позивач витрачає по 8 000 грн щомісячно. Також позивач витрачає кошти на засоби гігієни для дитини. Крім вказаних витрат на утримання дитини, позивач забезпечує її загальний, культурний розвиток, на що також витрачає кошти для купівлі книжок, розвиваючих ігор, на купівлю квитків на різноманітні заходи, які донька відвідує.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 04.03.2025 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження.

28.03.2025 до суду надійшов відзив, у якому вказано, що відповідач частково заперечує вимоги позову, вважає їх необґрунтованими. Просить стягувати з нього аліменти у розмірі 1/4 частини вій його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що перебуваючи під тимчасовим захистом в Польщі, позивач проживає безкоштовно, отримує для себе та дитини безкоштовне медичне обслуговування, користується правом на безкоштовну освіту та отримує соціальне (грошове) забезпечення щомісяця на себе та на їхню спільну дитину. Відповідач зазначає, що весь час, з моменту народження дитини, він працює та утримує спільну дитину сторін. За відомостями форми ОК-5 його дохід за 2024 рік склав 137 900,00 гривень (в середньому в місяць 10 000 грн). З початку 2025 року відповідач працює в таксі «Уклон», згідно з відомостями з його карткового рахунку в середньому його доходи в місяць складають приблизно 8 000 грн. Кожного місяця відповідач має витрати, це сплата комунальних послуг, харчування, інших витрат відповідач собі не дозволяє. Відповідач вказує, що позивач не довела, що його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 8 000 грн щомісячно. Заявляючи такий розмір аліментів, позивач покликається лише на звичайні потреби, які притаманні кожній дитині відповідного віку. Жодного належного обґрунтування такого розміру аліментів позивач не навела та не надала підтверджуючих доказів у необхідності стягнення аліментів у такому розмірі.

Представник позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позові, та просила його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що відповідач був проти виїзду позивача з дитиною за кордон. У Польщі позивач проживає безкоштовно, має право на безкоштовне навчання. Він не відмовляється сплачувати аліменти, погоджується сплачувати 3 000,00 грн щомісячно.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за місцем проживання матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Реєстру територіальної громади Житомирської міської ради (а.с. 8-9).

Сторонами не заперечується, що наразі позивач та малолітня дитиня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають у Республіці Польща.

Згідно з Формою ОК-5, у 2024 році відповідач отримав дохід на загальну суму 137 900,00 грн (а.с. 38-40).

Відповідач вказує, що з початку 2025 року він працює у таксі «Уклон», в середньому його доходи в місяць складають приблизно 8 000 грн, на підтвердження чого долучив до справи виписку по картці АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 41-55).

У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як встановлено ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН "Про права дитини" 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина 1 статті 184 Сімейного кодексу України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня.

За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо.

Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі частини його доходу або у сумі 3000,00 грн, та посилається на те, що він має незначний дохід, який не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі.

Заявляючи про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини доходу або у сумі 3000,00 грн, відповідач не обґрунтував та не підтвердив будь-якими доказами, чому він вважає достатнім стягнення аліментів у зазначеному розмірі, або що аліменти на утримання малолітньої дочки у зазначеному відповідачем розмірі є достатніми та обґрунтованими.

Крім того, спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі), суд визначає за заявою одержувача аліментів, отже право вибору способу стягнення аліментів належить позивачу.

При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що дитина проживає разом з матір`ю, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, при цьому судом враховується підтверджений розмір доходів відповідача, враховуючи розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, приладдям для розвитку, речами особистої гігієни, тощо, суд, присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини, у розмірі 5000,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до повноліття дитини.

Згідно з частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі ч.1 ст. 141, п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 вказаної статті Кодексу).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Встановлено, що позивачу надавались послуги адвокатом Дмитрієвою Ж.А., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №251 від 25.09.1996 (а.с.27).

Між адвокатом Дмитрієвою Ж.А. та Станішевською А.О. погоджено вартість послуг адвоката та відповідно до квитанції №44 від 06.11.2022 сплачено за надання юридичної допомоги, а саме, підготовку позовної заяви до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, представництво у суді по даній справі, відповідно до договору від 06.11.2024 №44, 10 000,00 грн (а.с.25).

Обсяг виконаної адвокатом роботи підтверджується матеріалами справи.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Суд враховує, що у цій справі винагорода адвоката була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, яка за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України, вона запроваджена «для визначення розміру витрат», тоді як в межах цієї справи сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; з огляду на часткове задоволення позову; оскільки позивачем понесено судові витрати на оплату професійної правничої допомоги, що підтверджено належними доказами, та відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у даній справі, а саме, в сумі 6 250,00 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 430 ЦПК України та статтями 180, 182, 183, 185 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягувати аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи з 10.02.2025 та до повноліття дитини.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 250,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід державного бюджету судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Т.А. Воробйова