Справа № 542/23/25
Провадження № 2/542/194/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2025 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Гринь О.О.,

справа № 542/23/25,

секретар судового засідання: Коркішко А.М.

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник позивача адвокат Жиглій І.Ф.,

вимоги позивача: усунення перешкод ОСОБА_1 , у здійсненні права користування житловим приміщенням, шляхом виселення ОСОБА_2 , з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 , у зареєстрованому шлюбі, з 04.03.2022 по 24.10.2024. Від спільного сімейного життя мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою вирішення питання щодо придбання житла для молодої сім`ї, батьки позивачки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали значну матеріальну допомогу для придбання житлового будинку.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.2023, зареєстрованого в реєстрі за №353, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Дашівською В.М., позивачкою, як покупцем, було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_1 .

На придбання даного житлового будинку кошти в сумі 48 000, 00 грн надала мати позивачки ОСОБА_4 , яка 28.02.2023 здійснила продаж квартири, що знаходиться в с. Кустолово-Суходілка, Полтавського району, Полтавської області, кошти в сумі - 35942,00 грн, позивачка отримала від свого батька ОСОБА_5 , які він одержав за надання в оренду земельної ділянки, що підтверджується довідкою від 21.10.2024 № 371, виданої ТОВ «Востокстройгаз», а також 15000,00 грн, позивачка надала на придбання будинку із своїх особистих коштів отриманих за перебування у відпустці по вагітності та пологах.

У період придбання будинку ОСОБА_2 оформив кредитний договір в АТ «Ощадбанк» на суму зобов`язання в розмірі 100000,00 грн, термін погашення зобов`язання становив 5 років. Кошти отримані за кредитним договором, були витрачені, зокрема на придбання будинку та оформлення документів, які були пов`язані з договором купівлі-продажу будинку. Зобов`язання за даним кредитним договором було виконано ОСОБА_2 за 1 рік, так як батьки позивача надавали систематичну матеріальну допомогу на погашення кредиту.

Факт перерахування коштів батьками позивачки у період дії кредитного договору, укладеного ОСОБА_2 , підтверджується виписками з рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк», які відображають отримання коштів від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в період 2023-2024 роки. Із травня 2024 року позивач та відповідач стали проживати окремо: позивач - в м. Полтава в орендованій квартирі, а відповідач ОСОБА_2 залишився проживати у спірному будинку.

05 серпня 2024 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства стосовно позивачки, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

На даний час ОСОБА_2 проживає без реєстрації в будинку позивачки, в добровільному порядку виселятися з нього відмовляється. Відповідач чинить перешкоди у користуванні майном, до всіх господарських будівель та споруд, що знаходяться на території даного домогосподарства - обмежив доступ, шляхом заміни замків на вхідних дверях до приміщень, відмовляючись надавати ключі до них.

Окрім цього, з травня 2024 року ОСОБА_2 , жодного разу не сплатив заборгованість за користування комунальними послугами, зокрема електроенергією, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на грудень 2024 року, яка становить 1643,64 грн. Вказана сума для позивачки є значною, оскільки розмір її середньомісячної заробітної плати становить 12 000, 00 грн. Крім того на утриманні позивачки перебуває спільна з відповідачем малолітня донька.

Позивач стверджує, що житловий будинок є її особистою приватною власністю, та оскільки подальше сумісне життя з відповідачем неможливе, відповідач відмовляється добровільно виселитися, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.01.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 06.02.2025 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Жиглій І.Ф., яка діє на підставі ордера про надання правничої допомоги ВІ № 1279057 від 05.02.2025 (а.с. 58) у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав (а.с. 92-93)

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Згідно з рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі № 948/688/24, шлюб зареєстрований 04.03.2022 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано (а.с. 32).

Від спільного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 мають дочку ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12.10.2022 (а.с. 9).

14.06.2023 між Руденком Русланом Васильовичем, який діє від імені ОСОБА_9 , та ОСОБА_1 укладено договір серія НСЕ № 641105, купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Данішевською В.М., та зареєстрований в реєстрі № 353. Відповідно до пункту 2 договору продаж вчинено за домовленістю сторін за 80000,00 грн, які ОСОБА_1 повністю сплатила продавцям до підписання договору. У пункті 7 договору зазначено, що договір укладається за згодою ОСОБА_2 , чоловіка покупця ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Згідно з інформацією, що міститься в державному реєстрі речових прав, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 353 від 14.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Данішевською В.М., за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на житловий будинок, загальною площею 71,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого ПП ПБТІ «Інвентаризатор» 20.12.2022 реєстраційний № 168, на замовлення ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_1 , розташований будинок садибного типу: житловий будинок, площею 71,7 м. кв, літня кухня, гараж, сарай, погріб, вбиральня, колодязь питний (а.с. 14-18).

Згідно з витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, внесені відомості про технічну інвентаризацію будинку садибного типу № 163 від 14.12.2022 (а.с. 19-24).

Відповідно до талона-повідомлення Єдиного обліку № 3137 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 17.07.2024 о 00:20 ОСОБА_1 подано заяву, що за адресою: АДРЕСА_2 хв тому її чоловік душив її (а.с. 33).

Згідно з довідкою, виданою КП «1-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» № 475 від 08.10.2024 ОСОБА_8 працює в КП «1-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» з 09.07.2021. З 01.01.2022 переведена на посаду сестри медичної екстреної (невідкладної) медичної допомоги. Години роботи за змінним графіком (а.с. 31).

Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради від 15.10.2024 № 15.4-41/449, виданої на підставі акту про встановлення факту проживання від 15.10.2024 - згідно погосподарського обліку Малоперещепинського старостинського округу (книга №2) запис №1386-3, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , значиться житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживають без реєстрації: власник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30).

Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , видане Кустолово-Суходільською сільською радою Машівського району Полтавської області 21.02.2001 (а.с. 25).

Згідно з довідками ТОВ «Востокстройгаз» № 372 від 21.10.2024 та № 372 від 21.10.2024 ОСОБА_5 виплачена орендна плата за земельну ділянку:

за період із 01.01.2023 по 31.12.2023 в розмірі 35 942,00 грн,

за період із 01.01.2024 по 30.09.2024 в розмірі 35 461,98 грн (а.с. 26-27).

Згідно з договором купівлі-продажу квартири, серія НСЕ № 969835, від 28.02.2023, посвідченим державним нотаріусом Машівської нотаріальної контори, Асановою Р.Ш., зареєстрованим в реєстрі за № 129, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 продала квартиру АДРЕСА_3 . Ціна, згідно з договором, складає 48 000, 00 грн (а.с. 28-29).

Відповідно до виписок по надходження по картці НОМЕР_3 АТ КП «Приватбанк», що належить ОСОБА_1 на її картковий рахунок було здійснено перерахування коштів від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 : 20.10.2024 в сумі 1000,00 грн; 10.09.2024 3056,19 грн; 09.07.2024 4215,69 грн; 02.07.2024 1000,00 грн; 10.06.2024 1109,29 грн; 09.05.2024 1938,63 грн; 10.04.2024 1508,41 грн; 09.01.2024 1683,94 грн; 09.11.2023 5150,36 грн; 08.09.2024 9010,58 грн; 09.08.2023 4427,49 грн; 07.07.2023 4403,66 грн;07.06.2023 1715,63 грн; 08.04.2023 842,77 грн; 14.02.2023 518,58 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивачки, пояснила, що допомагали своїй доньці із придбанням будинку коштами, які отримала продавши житло, що належало бабі позивачки, батько ОСОБА_5 допомагав грошима, які отримував від земельного паю, зданого в оренду. У дочки подружні відносини не склалися, шлюб поміж дочкою ОСОБА_11 та зятем ОСОБА_12 розірвано. ОСОБА_2 вчиняв сварки, приводив до будинку друзів із яким разом вживав алкогольні напої, ображав ОСОБА_1 та свою дочку, внаслідок чого умови проживання в будинку разом стали неможливими. Позивачка переїхала із дитиною в місто Полтаву, де на даний час винаймає житло і працює. ОСОБА_2 залишився проживати у будинку, який відмовляється залишати, пояснюючи це тим, що будинок придбаний за час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю. ОСОБА_12 забрав ключі від господарських приміщень, перешкоджає ними користуватися. Існує заборгованість за спожиту електроенергію, яку відповідач відмовляється сплачувати.

Суд не бере до уваги, наданий позивачкою доказ - постанову Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05.08.2024 у справі № 542/1384/24, у якій Особу 1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн як недостовірний, оскільки вказаний доказ не містить інформації про особу щодо якої винесено постанову про адміністративне правопорушення (а.с. 34-37).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що спірний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний 14.06.2023 ОСОБА_1 під час її перебування у шлюбі із ОСОБА_2 , отже на вказане нерухоме майно поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя.

Вартість будинку, згідно з договором купівлі-продажу складає 80000,00 грн.

Звертаючись із позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням, шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 з будинку, позивач стверджує, що будинок придбаний за її особисті кошти, які надавались її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Кошти були отримані: матір`ю - ОСОБА_4 від продажу 28.02.2023 квартири вартістю 48000,00 грн, батьком - ОСОБА_5 , як орендна плата, розмір якої складав за 2023 рік - 35 942,00 грн, за період із 01.01.2024 по 30.09.2024 35 461,98 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надала договір купівлі-продажу квартири серія НСЕ № 969835, від 28.02.2023 та довідки, видані ТОВ «Востокстройгаз» про розмір виплаченої орендної плати ОСОБА_5 за земельні ділянки (пай).

Суд звертає увагу, що надані позивачем договір та довідки лише підтверджують отримання коштів у вказаному розмірі батьками позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак доказів того що вказані кошти надавались позивачці особисто, та були спрямовані на купівлю спірного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення її особистих потреб - суду не надано.

У позові ОСОБА_1 зазначає, що у період придбання будинку відповідач ОСОБА_2 оформив кредитний договір в АТ «Ощадбанк» на суму зобов`язання в розмірі 100000,00 грн, термін погашення зобов`язання становив 5 років. Кошти отримані за кредитним договором, були витрачені, зокрема на придбання будинку та оформлення документів, які були пов`язані з договором купівлі-продажу будинку. Зобов`язання за даним кредитним договором було виконано ОСОБА_2 строком за 1 рік, так як батьки позивача надавали систематичну матеріальну допомогу на погашення кредиту.

На підтвердження вказаних обставин позивачка надала виписки з рахунку про перерахування позивачу її батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із 04.02.2023 по 20.10.2024 коштів різними платежами на загальну суму 41581,22 грн.

Аналізуючи надані докази, суд звертає увагу, що спірний будинок був придбаний 14.06.2023, однак кошти зараховувались на рахунок позивача її батьками як до придбання вказаного будинку: 07.06.2023, 08.04.2023, 14.02.2023, так вже і після погашення кредиту відповідачем: 20.10.2024, 10.09.2024, 09.07.2024, 02.07.2024, оскільки за твердженням позивачки кредит був отриманий в АТ «Ощадбанк» на придбання будинку та оформлення документів, що були пов`язані з договором купівлі-продажу будинку, та був сплачений протягом року, тобто до 14.06.2024.

При перерахуванні коштів відсутні будь-які відомості про призначення платежу, отже на підставі поданих доказів суд не має змоги дійти висновку, що вказані кошти надавались батьками позивачки для її особистих потреб.

У позовній заяві позивач зазначає, що її батьками надавалась систематична допомога для потреб молодої сім`ї, у тому числі і на придбання будинку. Тобто сама ж позивачка визнає, що кошти надавались не їй особисто, а для потреб сім`ї.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 № 211/5539/17 звернув увагу, що факт передачі коштів або іншого майна родичем одного із членів сім`ї на купівлю або будівництво спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному конкретному із подружжя.

Отже, суд вважає, що позивачкою не доведено належними та достатніми доказами придбання будинку за її особисті кошти.

Суд також звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням, шляхом виселення відповідача ОСОБА_2 з будинку, позивачка вимогу про визнання будинку, придбаного за час перебування у шлюбі її особистою власністю не заявляє.

Крім того, як на підставу позовних вимог позивачка вказує, що відповідач обмежив їй доступ до всіх господарських будівель та споруд, які знаходяться на території даного домогосподарства, шляхом заміни замків на вхідних дверях до господарських приміщень, відмовляючись надавати ключі до них, однак доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надає. Також позивачка не пояснює яким чином відповідач чинить їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням будинком.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.

Враховуючи наведені обставини та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позивачкою не спростовано презумпцію спільної сумісної власності майна, набутого за час шлюбу, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також не доведено належними, достатніми та допустимими доказами чинення перешкод у користуванні майном, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням, шляхом виселення ОСОБА_2 з будинку без надання іншого житлового приміщення слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п.1 ст. 141 ЦПК України позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 141, 257, 258, 259, 260, 352-356 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_2 з будинку без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення складений 07.03.2025.

Суддя

Новосанжарського районного суду

Полтавської області О.О. Гринь