ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/569/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди за довготриваюче невиконання судового рішення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди за довготриваюче невиконання судового рішення, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 186 864,74 грн. - інфляційні втрати та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України; 120 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне виконання судового рішення та судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2025 року цивільну справу № 336/12477/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди за довготриваюче невиконання судового рішення передано за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції припустився помилки при визначенні підсудності справи. Так, АДРЕСА_1 ніколи не входила до території Запорізького району Запорізької області, а перебувала в межах Заводського району м. Запоріжжя.

Крім того, суд першої інстанції не врахував положення частини 3 та 6 статті 28 ЦПК України, що передбачають альтернативну підсудність, за якою позивачу надається право вибору пред`явлення позову також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі якщо позовні вимоги спрямовані на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або - за місцем заподіяння шкоди. В цьому випадку місцем вчинення відповідачем ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, а також місцем завдання прямої матеріальної шкоди позивачці ОСОБА_3 є саме Шевченківський район міста Запоріжжя.

Також, відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. На думку скаржника, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є похідними від вимог, які розглядалися судами під час розгляду справ № 336/3554/20, № 333/4697/21, № 336/5899/22.

Учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Сторони, їх представники, будучи належним чином відповідно до вимог процесуального законодавства повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до Комунарського району м. Запоріжжя. Зі змісту поданого позову не вбачаються обставини, що дозволяють позивачеві обрати підсудність справи, а також не міститься підстав для застосування правил виключної підсудності справи. Таким чином, підсудність справи має визначатись згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди за довготриваюче невиконання судового рішення.

Так, вироком Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Об`єднання співласників багатоквартирного будинку «Дніпроспецталь-10», 3 особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання довідки недійсною, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Визнано недійсною довідку, видану житлово-будівельним кооперативом «Дніпроспецсталь № 10» за № 114 від 01.06.2000 року на ім`я ОСОБА_2 про її членство у названому кооперативі та її право особистої власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в загальній сумі 5 572,68 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 431 500 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 315 гривень.

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 10.08.2023 року видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2023 року.

Зі змісту позову та з матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 у цій справі пред`явила позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно відповіді на запит суду місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , з 08.11.2014 по теперішній час.

Зареєстрованим місцем проживання позивачки є АДРЕСА_3 , тобто у Шевченківському районі м. Запоріжжя.

Підстави та порядок передачі справи з одного суду до іншого визначено статтею 31 ЦПК України.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК України).

У параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ЦПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 26), правила альтернативної підсудності (стаття 28), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Відповідно до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиними державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 16 статті 28 ЦПК України).

З урахуванням зазначеного та відповідно до положень щодо альтернативної підсудності право вибору суду, до якого він бажає звернутися, належить саме позивачу.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача (правила альтернативної підсудності), передбаченого частиною 3 статті 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Тлумачення ст.ст. 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Право обрання суду, до якого звертається особа за захистом своїх порушених або невизнаних прав, належить саме їй як ініціатору позову, проте обмежується положеннями цивільно-процесуального законодавства, що регулює підсудність спору.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, встановленим законом.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до положень частини 3 статті 28 ЦПК України правомірно пред`явила позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за своїм зареєстрованим місцем проживання, скориставшись правом альтернативної підсудності, а саме, до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Суд першої інстанції, передаючи справу на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, наведеного вище не врахував, дійшов помилкового висновку про підсудність зазначеної справи Комунарському районному суду м. Запоріжжя, чим порушив норми процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2025 року у цій справі скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 07 квітня 2025 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко