Справа № 372/1456/24
Провадження № 2-147/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Сташків Т.Г.,

за участю секретаря Ленди С.О.,

представника відповідача Коваленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року позивачі звернулися до суду із позовом до ФГ «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС», в якому просили розірвати договір оренди землі №3 від 07.032020 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Агроперспектива-РС»; стягнути з ФГ «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС» на користь позивачів заборгованість по виплаті орендної плати в сумі 8758,58 грн., інфляційні втрати в сумі 3451,69 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 655,64 грн., а всього разом в сумі 12865,91 грн. кожній, а також сплачений судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 07.03.2020 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС» укладено договір оренди землі №3 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.06.2020 року. Умовами Договору передбачено, що орендодавець передає ФГ «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС» в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0020, площа 2,7217 га. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а земельну ділянку яка є предметом спірного договору успадкували його дочки - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 30.05.2023 року позивачам видано свідоцтво про право на спадщину. Того ж дня позивачам стало відомо, що успадкована ними земельна ділянка перебуває в оренді ФГ «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС». Однак, відповідач із дати підписання договору за 2020, 2021, 2022, 2023 роки в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, орендну плату не сплачував, у зв`язку з чим за ним утворився борг у сумі 17517,16 грн. Відтак, 30.01.2024 року позивачі направили відповідачу письмову вимогу, що залишена без задоволення. Таким чином, факт систематичного порушення договору оренди щодо сплати орендної плати є, на думку позивача, вичерпною підставою для розірвання договору оренди землі №3.

16.05.2024 представником ФК «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як наголошено відповідачем, договір оренди землі № 3 від 07.03.2020 укладений не з позивачами, а з їхнім батьком ОСОБА_3 , строком на 7 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки умовами договору оренди землі № 3 від 07.03.2020 не встановлено заборону відповідачу здійснювати оренду плату наперед, відповідачем на прохання орендодавця ОСОБА_3 виплачено 15.12.2020 року орендну плату на перед за кілька років, у розмірі 14000, 00 грн. Факт отримання цих коштів, ОСОБА_3 засвідчив своїм підписом у відомості (додаток №1 нарахування та виплати паїв № 0000-000001 від 15.12.2020 року). Таким чином, у позивачів виникає право вимоги виплати орендної плати (станом на день звернення до суду) лише за 2023 рік.

Крім того, відповідно до положень ч. 5 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. Проте відповідач не отримував від позивачів повідомлень про перехід до них права власності на земельну ділянку. З наданих позивачами документів вбачається, що вони зверталися до відповідача лише із заявами про припинення договору оренди землі від 31.01.2024 року.

Також в обґрунтування свої заперечень представник відповідача зазначає, що у грудні 2023 року відповідач виплатив позивачам оренду плату за 2023 рік та передплату за 2024 рік, що підтверджується платіжною інструкцією № P24FD5305 від 11.12.2023 та копією наказу № 6 від 11.12.2023. Таким чином, твердження позивачів про відсутність орендної плати по договору оренди №3 від 07.03.2020 за 2020-2023 року є необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою суду від 19.03.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 05.04.2024 року недоліки усунуто.

08.04.2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче засідання.

20.01.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, їх представник направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, 07.03.2020 року між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «АГРОПЕРСПЕКТИВА - РС» було укладено договір оренди землі №3 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.06.2020 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231). Умовами договору сторони передбачили наступне:

- пункт 1.1. орендодавець на умовах передбачених даним Договором надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення: кадастровий номер :04:005:0020, площа 2,7217 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована: Київська область, Обухівський район, село Верем`я, надалі за текстом у відповідному числі та відміннику - «Об`єкт оренди»;

- пункт 1.4. - для розрахунку вартості об`єкта оренди сторони, виходячи з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок в розрізі місця розташування об`єкта оренди, погодили середню вартості одного квадратного метру землі сільськогосподарського призначення у розмірі 3.551865 грн./м2;

- пункт 2.1. - даний договір укладається терміном на 7 (сім) років з дати його державної реєстрації;

- пункт 3.1. - виходячи з погодженої в 1.4. даного договору сторонами нормативної грошової оцінки середньої вартості одного квадратного метру землі сільськогосподарського призначення в розрізі місця розташування об`єкта оренди сторони розрахували вартість об`єкта оренди за формулою:

Вартість Об`єкта оренди =3,551865 грн./кв.м. (нормативна грошова оцінка середньої вартості кв./м.) х 2,7329 кв./м (площа об`єкту оренди) = 97317,55грн.;

-пункт 3.2. - орендна плата встановлюються у розмірі 4,5% від вартості об`єкта оренди, що розрахований сторонами у відповідності до п.3.2. даного договору та становить: 4379,29 гривень на рік та не включає податки і обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством України;

-пункт 3.3. орендна плата сплачується орендарем один раз на рік, після збору урожаю, а саме: з 01 вересня по 31 грудня поточного року, шляхом видачі готівки з каси підприємства чи перерахування грошових коштів на картковий рахунок орендодавця або в натуральній формі (сільськогосподарською продукцією);

-пункт 4.2. - об`єкт оренди передається в оренду орендарю з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: вироблення товарної сільськогосподарської продукції, переробки та реалізації;

- пункт 4.4. - після припинення дії даного договору, або у разі дострокового розірвання даного договору орендар повертає орендодавцю об`єкт оренди у стані, не гіршому порівняно з тим, який зазначено в акті приймання-передачі до даного договору на момент укладання даного договору;

- пункт 4.7. повернення об`єкта оренди здійснюється орендарем за актом приймання- передачі, який сторони зобов`язані скласти та підписати у разі розірвання даного Договору за будь яких підстав;

- підпункт 5.1.1.-5.1.2. пункту 5.1. права орендодавця: вимагати від орендаря своєчасної сплати орендної плати; достроково розірвати даний договір, письмово попередивши орендаря у разі порушення встановлених договором строків виплати орендної плати;

- підпункт 5.4.3., 5.4.5., 5.4.6. пункту 5.4. - обов`язки орендаря: своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату; після припинення дії даного договору повернути об`єкт оренди у стані не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав його в оренду; нести відповідальність визначену у даному договорі за несвоєчасну сплату орендної плати;

- підпункт 6.2.5. п. 6.2. - дія договору припиняється за рішенням суду на вимогу однієї із Сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором;

- пункт 7.2. - у разі прострочення строків виплати орендної плати орендар виплачує орендодавцю пеню у розмірі облікової ставки Національного Банку України від суми не виплати за весь період прострочення, але не більше п`яти відсотків від суми заборгованості;

- пункт 8.1. даний договір набирає чинності з дати його підписання і державної реєстрації.

- пункт 8.4 - невід`ємними частинами даного договору є: копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №055629, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №655 від 02.08.2004 року; акт приймання-передачі об`єкта оренди.

За умовами п. 3.3. договору сторонами було визначену кінцеву дату для сплати орендної плати, а саме 31 грудня поточного року.

Отже, орендна плата мала бути сплачена відповідачем за 2020 рік до 31 грудня 2020 року, за 2021 рік до 31 грудня 2021 року, за 2022 рік до 31 грудня 2022 року, за 2023 рік до 31 грудня 2023 року.

За доводами позивачів, відповідачем з дати підписання договору і дотепер, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, орендна плата не сплачувалась. Відтак, 30.01.2024 року позивачі звернулися до відповідача із письмовою вимогою, в якій просили погасити заборгованість, не здійснювати обробіток земельних ділянок з 30 січня 2024 року та повідомили про припинення договору оренди № 3 від 07.03.2020 року. Проте, відповідь на вказану вимогу не надійшла.

Крім того, за змістом пункту 3.4. договору орендар, як податковий агент по відношенню до орендодавця, крім орендної плати визначеної в п.3.3, даного договору, сплачує всі податки і обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством України (податок з доходів фізичних осіб, військовий збір).

Утім, відповідно до відомостей із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.03.2024 року за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2023 року, вбачається відсутність нарахування відповідачем позивачам доходу в графі 13 за кодом та назвою доходу «106 - Надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду», несплата відповідачем, як податковим агентом позивача, податку з доходів та військового збору в порушення п. 3.4. договору.

До того ж, унаслідок не виконання відповідачем умов договору в частині не сплати орендних платежів, за відповідачем також виникла заборгованість (як податкового агента) по несплаті податків до державного бюджету, а саме: Податок з доходів фізичних осіб 3916, 88 грн., Військовий збір 326, 40 грн.

Одночасно, позивачами наголошено, що факт систематичного порушення договору оренди щодо сплати орендної плати є безумовною підставою для розірвання такого договору.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Закон України "Про оренду землі" визначає умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 Земельний кодекс України (надалі - ЗК України), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Відповідно до умов п.3.2 Договору оренди землі №3 від 07.03.2020 орендна плата встановлюється у грошовій формі у розмірі 4,5% (чотири цілих п`ять десятків відсотків) від вартості об`єкта оренди, що розрахований сторонами у відповідності до п. 3.2 даного Договору та становить 4379, 29 гривень на рік та не включає податки і обов`язкові платежі, передбачені чинним законодавством України.».

У той же час, як вбачається із наданих представником відповідача до відзиву доказів, 15.12.2020 року відповідачем видано ОСОБА_3 з каси готівкою грошові кошти у розмірі 14000, 00 грн., що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3 у відомості (нарахування та виплати паїв № 0000-000001 від 15.12.2020 р.).

Таким чином, факт отримання ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 14000, 00 грн. за Договором оренди землі №3 від 07.03.2020 свідчить про відсутність у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати по вказаному договору.

Одночасно судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2023, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П., спадкоємцями майна ОСОБА_3 є його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по частці, а саме: земельної ділянки площею 2,7399 га, кадастровий номер :04:005:0020, що знаходиться на території Верем`янської сільської ради Обухівського району Київської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 055629, виданого Обухівською районною державною адміністрацією Київської області згідно розпорядження № 178 від 19.03.2004 року, зареєстрованої в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 655 від 02.08.2004 року.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У ч. 6 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка передається в оренду для закладання та/або вирощування багаторічних насаджень (плодових, ягідних, горіхоплідних, винограду), не може містити положень про зміну його умов або припинення договору у зв`язку з переходом права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізацією юридичної особи.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права та обов`язки орендодавця за договорами оренди землі № 3 від 07.03.2020 року, укладеними з ФГ «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС», перейшли до його дочок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (позивачів).

Пунктом 6.4 договору оренди землі №3 від 07.03.2020 передбачено, що перехід права власності на об`єкт оренди до іншої особи, не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору.

Частинами першою, третьою статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Дані дії є обов`язком нового власника, з метою недопущення несприятливих наслідків для нього у майбутньому (отримання орендної плати, внесення змін до договору, зупинення строків для поновлення дії договору на навий строк). Так, неповідомлення орендодавцем про свої права на спадкове майно і ненадання орендодавцем необхідних платіжних реквізитів для виплати йому орендної плати, позбавляє орендаря можливості належним чином виконати своє зобов`язання за договором оренди, зокрема, сплатити орендну плату у встановлений договором строк. Отже, він не несе відповідальність за невиконання зобов`язання щодо сплати орендної плати. Вказане відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №709/1089/17 (провадження № 61-12745сво18). Крім того, у вказаній постанові Верховний суд дійшов висновку, що за відсутності у орендаря даних про нового власника земельної ділянки він не має фактичної можливості сплатити орендну плату новому власнику.

У той же час, матеріали справи містять докази виплати директором ФГ «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС» ОСОБА_5 з власної банківської карти на наданий позивачем ОСОБА_1 картковий рахунок, АТ КБ Приватбанк, унікальний ідентифікатор отримувача НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 8000, 00 грн. в рахунок орендної плати по договору оренди землі № 3 за 2023 рік та наперед за 2024 рік, що підтверджується платіжною інструкцією № Р24АD5305 та копією наказу № 6 від 11.12.2023 року.

Таким чином, у відповідача відсутня перед позивачами заборгованість зі сплати орендної плати по договору оренди землі № 3 від 07.03.2020 року за 2020-2023 року.

Судом ураховано, що позивачі посилалися на відсутність у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.03.2024 року за період з 1 кварталу 2022 р. по 4 квартал 2023 року відомостей про нарахування відповідачем позивачам доходу в графі 13 за кодом та назвою доходу «106 - Надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду.

Водночас, дані обставини спростовуються наявними в матеріалах справи доказами щодо фактичної виплати відповідачем орендної плати, а саме: відомостями (нарахування та виплати паїв № 0000-000001 від 15.12.2020 року) на суму 14000, 00 грн. за підписом ОСОБА_3 , платіжною інструкцією № Р24АD5305 на суму 8000, 00 грн.

Отже, доводи позивачів про наявність у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати по договору оренди землі № 3 від 07.03.2020 року за 2020, 2021, 2022, 2023 роки в розмірі 17517, 16 грн. є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

До того ж, позивачами не доведено належними та допустимими доказами несплату відповідачем, як податковим агентом позивачів, податку з доходів та військового збору в порушення вимог п. 3.4 Договору, та існування у позивачів заборгованості по несплаті податків до державного бюджету.

З огляду на те, що судом встановлено відсутність заборгованості по орендній платі за договором оренди землі № 3 від 07.03.2020 року, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні похідних позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу та 3% річних за несвоєчасну сплату орендної плати.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди землі № 3 від 07.03.2020 року, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, дає можливість зробити висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Разом з тим, як свідчить практика Верховного Суду щодо застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом з підстави істотності допущеного порушення договору, то такою підставою може бути встановлений в ході судового розгляду факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо несплати орендної плати орендарем земельної ділянки.

В пункті 10.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В свою чергу, за висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) якщо договором оренди передбачена сплата орендної плати щорічно, то систематичною може бути визнана несплата протягом 2 і більше років. Якщо сплата орендної плати передбачена щомісячно, то, відповідно, несплата протягом 2 і більше місяців може бути визнана систематичною. Якщо ж має місце лише затримка виплати орендної плати це не є підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Відтак, лише факт систематичної несплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору. Аналогічні висновки викладені в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду від 11.10.2017 у справі № 732/174/17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, від 31.07.2020 по справі № 479/1073/18, від 17.06.2021 у справі 485/784/20.

В той ж час, матеріали справи не містять доказів прострочення відповідачем сплати орендної плати протягом двох і більше років.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки, оскільки позивачами не доведено систематичної несплати відповідачем орендної плати чи іншого істотного порушення умов договору.

Стаття 12 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У в`язку із наведеним у сукупності, суд приходить до висновку, що позов ні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фермерського господарства «АГРОПЕРСПЕКТИВА-РС» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.Г. Сташків