ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2025 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/15064/21

Номер провадження: 22-ц/819/263/25

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Склярської І.В.,

суддів: Воронцової Л.П., Кутурланової О.В.,

секретар Вєрємєєнко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль" на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2025 року у складі судді Рядчої Т.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні - за час невиплати вихідної допомоги за період з 13.03.2020 року по 20.08.2021 року у розмірі 591466,59 грн., а в разі не проведення такого розрахунку та здійснення виплат до розгляду справи по суті- по день ухвалення рішення, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувала тими обставинами, що 30.09.2019 року нею подано заяву про звільнення з займаної посади у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно з частиною 3 ст.38 КЗпП із виплатою вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України, але підприємством самостійно змінено підставу звільнення з ч.3 ст.38 КЗпП України на п.1 ст.36 КЗпП України, що стало підставою для звернення до суду та рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2020 року змінено формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» із «звільнити з займаної посади 30.09.2019 року за угодою сторін, п. 1ст. 36 КЗпП України» на «звільнити з займаної посади 30.09.2019 року за власним бажанням в наслідок порушення роботодавцем трудового законодавства ч. 3 ст. 38 КЗ пП України», зобов`язано Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» внести відповідні зміни в наказі Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» №450-к від 30.09.2019 року та у трудову книжку ОСОБА_1 , стягнуто з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 106160 грн. 67 коп., стягнуто з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 190415 грн. 17 коп.

Оскільки стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2019 року по 12.03.2020 року було предметом розгляду в іншій справі позивачка, посилаючись на наведені обставини та норми ст. 116 КЗпП України вказує про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні- за час невиплати вихідної допомоги за період з 13.03.2020 року по 20.08.2021 року (дата звернення до суду) в сумі 591466,59 грн., виходячи з того, що середньоденна заробітна плата позивачки на момент звільнення складала 1685,09 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ «Херсонська ТЕЦ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено. Суд ухвалив:

Стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за час невиплати вихідної допомоги, за період з 13.03.2020 року по 20.08.2021 року в сумі 591466,59 грн.

Стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5914,67 грн. та 10500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник АТ «Херсонська ТЕЦ», вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, якою стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за час невиплати вихідної допомоги за період з 13.03.2020 по 09.08.2021 року в сумі 1 (однієї) гривні; судові витрати покласти на позивача.

Аргументи учасників справи

(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, послалася на наступні обставини.

ОСОБА_1 була прийнята на роботу АТ «Херсонська ТЕЦ» 17.12.2018 року та звільнена 30.09.2019, тобто попрацювала на АТ «Херсонська ТЕЦ» 9 місяців.

Відповідно до наказу АТ «Херсонська ТЕЦ» від 30.05.2019 № 214-к на ОСОБА_1 , як начальника юридичного відділу додатково було покладено виконання обов`язків заступника директора із правових питань та безпеки з доплатою в розмірі різниці між посадовими окладами.

За 9 місяців роботи в АТ «Херсонська ТЕЦ» позивачці було виплачена заробітна плата у розмірі 228 159, 68 грн. Тобто, середньомісячна заробітна плата позивача складала 25 351, 07 грн. (228 159,68/9 місяців).

Суд першої інстанції у справі № 766/21756/19 стягнув з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 106 160, 67 грн. та середній заробіток за час затримки виплати у розмірі 190 415, 17 грн.

Додатково апелянт зазначив, що позивачу за останні два місяці перед звільненням було нараховано заробітна плата у розмірі 46 468, 36 грн. (серпень, вересень 2019 р.), яка суттєво впливає на розмір середньої заробітної плати.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, яка впливає на розрахунок вихідної допомоги.

Таким чином, ОСОБА_1 за період з грудня 2018 по серпень 2021 року було отримано грошові кошти у розмірі 533 265, 52 грн., яка складається з: заробітної плати у розмірі 228 159, 68 грн.; вихідної допомоги у розмірі 106 160, 67 грн.; середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 190 415, 17 грн.; витрат на правову допомогу у розмірі 8 530 грн.

Суд першої інстанції стягнув з АТ «Херсонська ТЕЦ» середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 591 466, 59 грн., яка нарахована не по день фактичного розрахунку 09.08.2021 року, а по 20.08.2021.

Тобто, середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги складає більше ніж фактичні отримані позивачем грошові кошти за 9 місяців роботи, що свідчить про не співмірність нарахування заробітної плати нарахованої позивачем середнього заробітку.

При цьому, ОСОБА_1 з 06.07.2018 здійснює підприємницьку діяльність як ФОП, що підтверджується офіційним веб-сайтом Міністерства юстиції України, а також представляє інтереси в суді згідно договорів про надання правової допомоги по декільком справам.

19.11.2018 між ФОП ОСОБА_1 та АТ «Херсонська ТЕЦ» було укладено договір про надання послуг в сфері права з питань реструктуризації заборгованості перед НАК "Нафтогаз", в рамках якого було сплачені кошти позивачу у розмірі 15 000 грн.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що у даному випадку, суми середнього заробітку є несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Наразі АТ «Херсонська ТЕЦ» є об`єктом критичної інфраструктури, який знаходиться в зоні активних бойових дій. Відповідач в цей важкий час оплачує податки і збори (немає заборгованості перед бюджетом), а також оплачує заробітну плату всім працівникам Товариства, і за власний рахунок усуває пошкодження за результатами обстрілів держави-агресора, відповідач щодня несе збитки так як більше половину мешканців міста покинула свої домівки.

Апелянт зазначає, що позивачка працювала на АТ «Херсонська ТЕЦ» та була обізнана про майновий стан Товариства, що підприємство є збитковим, а в умовах воєнного стану підприємство стало ще більш збитковим.

АТ «Херсонська ТЕЦ» вважає, що розмірі середнього заробітку за час затримки повинен був співмірним отриманням позивачем заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати за такий короткий проміжок часу.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Але судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 201/8087/21, 26 квітня 2023 року у справі№ 201/8083/21, 15 березня 2023 року у справі № 201/8085/21, 17 травня 2023 року у справі № 201/8082/21, 05 жовтня 2022 року у справі № 753/6287/21, 31 серпня 2022 року у справі № 363/3659/20, а також судом першої інстанції не було зазначено підстав для відступлення висновках, які викладені у вище перелічених постановах Верховного Суду.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що судом першої інстанції не надана належна оцінка доказам та обставинам стягнення витрат на правничу допомогу: відсутні будь-які належні та допустимі докази складання позовної заяви саме адвокатом Шевченко А.С.; щодо консультації з питань усунення недоліків позовної заяви, то заява про усунення недоліків складена та підписана особисто ОСОБА_1 , яка є фахівцем у галузі права, представляє інтересі клієнтів у судах у декількох справах , що також підтверджує її обізнаність про норми процесуального права; позивачем не надано в підтвердженні складання відповіді на відзив або інші належні та допустимі докази на підтвердження твердження вивчення відзиву відповідача з доданими матеріалами; відсутність у матеріалах справи повноважень на представництво інтересів в суді на дату проведення засідання; складання заяви про відшкодування судових витрат не є правовою позицією позивача щодо предмету спору.

Позиція інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шевченко А.С., який діє від імені ОСОБА_1 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника, на підставі наявних у справі доказів та доводів, викладених за змістом заяв по суті спору; судові витрати покласти на відповідача, а на випадок відхилення апеляційної скарги, заявляє про наступне подання доказів щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Щодо доводів апелянта про неправильність порядку та періоду обрахунку середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги адвокат зазначає, що вони спростовуються доказами, наданими суду першої інстанції при розгляді справи.

Так, за результатами розгляду позову ОСОБА_1 у справі №766/21756/19, 12.03.2020 Херсонським міським судом було постановлено рішення про задоволення позовних вимог, змінено формулювання підстави звільнення на «звільнити з займаної посади 30.09.2019 року за власним бажанням в наслідок порушення роботодавцем трудового законодавства ч. 3 ст. 38 КЗпП України», зобов`язано АТ «Херсонська ТЕЦ» внести відповідні зміни в наказі та у трудову книжку ОСОБА_1 , стягнуто вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України, а також середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги по день винесення рішення суду - 12.03.2020, яке залишено без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 23.06.2020.

На виконання зазначеного рішення було видано окремі виконавчі листи про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку та витрат на правову допомогу, за якими було відкрито наступні виконавчі провадження: - ВП №62947266 за виконавчим листом №766/21756/19 від 14.08.2020 про стягнення вихідної допомоги, - ВП №62947383 за виконавчим листом №766/21756/19 від 14.08.2020 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, - ВП №62946730 та ВП №62946945 за виконавчими листами №766/21756/19 від 14.08.2020 про стягнення витрат на правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанції відповідно.

З лютого місяця 2021 року органами державної виконавчої служби здійснювалось саме примусове стягнення вихідної допомоги, й відповідно перерахування частинами щомісяця, що підтверджується відповідною довідкою.

Відповідач самостійно та добровільно рішення суду №766/21756/19 не виконував.

Виконавче провадження №62947266 про стягнення вихідної допомоги закінчено у зв`язку із повним фактичним виконанням лише 09.08.2021, в цей же день на рахунок стягувача надійшли кошти в погашення залишку боргу по виплаті вихідної допомоги.

Враховуючи що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при

звільненні за період з 01.10.2019 по 12.03.2020р. було предметом розгляду у справі №766/21756/19 й рішенням Херсонського міського суду ці вимоги задоволено, період прострочення здійснення розрахунку при звільненні з виплати вихідної допомоги, який не був предметом судового розгляду у справі №766/21756/19, обраховується з 13.03.2020р. по 09.08.2021 року (по день повного фактичного розрахунку).

Згідно довідки АТ «Херсонська ТЕЦ» №05-1/82 від 15.01.2020, наданої при розгляді справи №766/21756/19, середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення складала 1685 грн. 09 коп., й була розрахована виходячи з середньої заробітної плати позивача за останні два місяці роботи згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Зазначена сума представником АТ «Херсонська ТЕЦ» у судових засіданнях у справі №766/21756/19 не заперечувалась, рішення суду постановою Херсонського апеляційного суду від 23.06.2020 залишено без змін.

Кількість робочих днів за період прострочення здійснення розрахунку, за який підлягає стягненню середній заробіток, по день повного розрахунку, тобто з 13.03.2020 по 09.08.2021, складає 351 робочий день та наведений у позовній заяві з 13 березня 2020 року по 09 серпня 2021 року. Сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню за період з 13.03.2020 по 09.08.2021, становить саме 591 466,59 грн. (351 роб день * 1685,09 грн. середньоденний заробіток).

Зазначена сума й була стягнута судом згідно оскаржуваного рішення, незважаючи на те, що початково у позові та оскаржуваному рішенні допущено описку щодо дати закінчення періоду прострочення (20.08.2021 замість 09.08.2021).

Щодо доводів неправомірного не зменшення судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку по вихідній допомозі у зв`язку із складним фінансовим становищем відповідача та завеликим розміром стягнення зазначає наступне.

Статтею 117 Кодексу Законів про працю України, в редакції яка діяла на момент

існування спірних правовідносин та допущення порушення відповідачем з 13.03.2020 по 09.08.2021 у вигляді затримки розрахунку (виплати суми вихідної допомоги, належної позивачеві при звільненні), строк нарахування та стягнення середнього заробітку не обмежувався шістьма місяцями, а підлягав стягненню за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Посилання АТ «Херсонська ТЕЦ» на те, що «розмір середнього заробітку за час затримки повинен був співмірним з отриманням позивачем заробітної плати, вихідної допомоги» жодним чином необґрунтовано, адже чинне законодавство не містить жодних положень або підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в залежності від розміру фактично отриманої заробітної плати працівником за час роботи на підприємстві.

Разом з цим, у практиці застосування закону Верховний Суд наполягає на субсидіарному застосуванні до норм трудового законодавства, також норм цивільного і, зокрема, врахування принципу пропорційності у цивільному праві.

Так, Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Водночас Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Шевченко А.С., який діє від імені ОСОБА_1 наводить висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зокрема п. 91-91.4 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц) . Також наголошує на дотриманні принципу (Верховний Суд, Постанова від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

Позивач звертає увагу апеляційного суду на таке:

1. Позивач звернувся до суду із цим позовом навів розрахунок суми компенсації за правилами ст. 117 КЗпП, підтвердженим усією сукупністю необхідних для такого розрахунку доказів, зокрема щодо розміру середньоденного заробітку, періоду не проведення остаточного розрахунку, тощо. З таких доказів виходив суд постановляючи оскаржуване рішення.

2. Відповідач, частково заперечуючи проти задоволення позову не надав жодного розрахунку та відповідних йому доказів, які б у сукупності пояснювали його клопотання про зменшення стягуваної суми до 1 грн.

3. Крім цього, відповідач, демонструючи обізнаність щодо судової практики касаційного суду у подібних правовідносинах достеменно знав обставини, які підлягають доказуванню у зв`язку із його клопотанням про зменшення суми стягнення не підкріпив свої доводи будь-якими доказами, котрі б надали суду можливість самостійно здійснити об`єктивні розрахунки суми стягнення в будь-якому іншому розмірі.

За наведених обставин, суд першої інстанції, позбавлений можливості самостійного збирання доказів, враховуючи необґрунтованість заперечень відповідача, за відсутності будь-яких інших доказів, котрі б надали можливість здійснити обрахунок суми стягнення в будь-якому іншому розмірі, прийняв єдине можливе рішення про задоволення позовних вимог повністю, що зумовлено невчиненням відповідачем відповідних процесуальних дій, відтак виключно останній несе ризик настання відповідних наслідків у вигляді негативного для себе рішення.

Окремо, підкреслює, що саме відповідач створив делікт -вчинив незаконну зміну підстав звільнення, не здійснив розрахунок із позивачем у день звільнення 30.09.2019 року, не виконував добровільно рішення суду понад рік з березня 2020 року по серпень 2021 року, що й призвело до необхідності докладання позивачем додаткових зусиль, звернення до суду за захистом з жовтня 2019 року по серпень 2021 року для стягнення цих коштів спочатку у судовому порядку, а потім ще рік вихідна допомога в сумі 106 160,67 грн. стягувалась у примусовому порядку. При цьому дії відповідача з затримки розрахунку при звільненні жодними поважними підставами або обставинами, які б не залежали від його волі, не обґрунтовані. Натомість дії позивача на відміну від відповідача були виключно добросовісними.

Позивач вважає, що твердження апелянта щодо стягнення необґрунтованого розміру витрат на правничу допомогу є помилковим оскільки чинне законодавство у тих випадках, коли процесуальні заяви/клопотання у справі та заяви по суті готуються представником як фахівцем у галузі права, не визначає та не встановлює виключний обов`язок чи право сторони або її представника на підписання відповідних документів.

Діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. Обсяг, види та порядок надання правничої допомоги також перебувають в царині договірних відносин між адвокатом та його клієнтом, та крім цього право тлумачити

положення договору передусім мають його сторони. Втручання будь-кого, в тому числі суду, у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (Касаційний господарський суд при розгляді справи № 910/13071/19.).

Відповідачем не надано доказів невиконання адвокатом відповідних робіт по складанню позовної заяви, в той час детальним описом робіт не стверджується подання позовної заяви саме адвокатом, що цілком пояснює причину його безпосереднього підписання позивачкою.

Звертає увагу, що докази повноважень представника позивача були наявні в матеріалах справи, та, вірогідно, були втрачені за період окупації міста Херсона. Підтвердженням цьому можуть бути ті обставини що у 2021 та 2022 році Херсонський міський суд Херсонської області направляв судові повістки представнику позивача адвокату Шевченко Антону Сергійовичу про участь у судових засіданнях, призначених на 12.11.2021, 13.01.2022, 16.03.2022 (судові повістки наявні в електронній справі підсистеми «Електронний суд»).

Щодо ствердження відповідачем обставин відсутності доказів вчинення адвокатом тих чи інших дій, зауважує, що суду були надані докази, визначені процесуальним законом.

Наявність у позивачки юридичної освіти також не є обставиною, яка забороняє особі брати участь у справі через представника. Крім цього, потреба у залученні представника серед іншого зумовлена відсутністю спеціалізації у даній галузі права, тривалим захворюванням та лікуванням, зайнятістю у сімейних справах, які припали на той період часу.

Від адвоката надійшла заява про розгляд справи в апеляційній інстанції за його та ОСОБА_1 відсутності.

Рух апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції

05 березня 2025 року до суду апеляційної інстанції, через систему «Електронний суд», надійшла апеляційна скарга АТ «Херсонська теплоелектроцентраль".

06 березня 2025 року ухвалою апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

12 березня 2025 року матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

13 березня 2025 ухвалою апеляційного суду справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 08.04.2025 о 11:25 год.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку , суд першої інстанції виходив з положень, статей 116, 117 КЗпП України та зазначив, що період затримки розрахунку при звільненні позивача до моменту повного розрахунку складає з 13.03.2020 року наступного дня з ухвалення судового рішення, та по 20.08.2021 року, час проведення повного розрахунку, всього 360 днів, а отже стягненню підлягає середній заробіток, що складає 591466,59грн.(351днів затримки х1685,09грн.середньоденна заробітна плата),що визначена без вирахування податків, обов`язкових внесків і платежів, що підлягають відрахуванню.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається наступне.

На підставі наказу №432-к від 13.12.2018 року позивача було призначено на посаду начальника юридичного відділу в АТ «Херсонська теплоелектроцентраль».

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області №766/21756/19 від 12.03.2020 року змінено формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» із «звільнити з займаної посади 30.09.2019 року за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України» на «звільнити з займаної посади 30.09.2019 року за власним бажанням в наслідок порушення роботодавцем трудового законодавства ч. 3 ст. 38 КЗ пП України», зобов`язано Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» внести відповідні зміни в наказі Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» №450-к від 30.09.2019 року та у трудову книжку ОСОБА_1 , стягнуто з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 106160 грн. 67 коп., стягнуто з Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 190415 грн. 17 коп.

На підставі виконавчого документа №766/21756/19 про стягнення з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 106160,67 грн. відкрито виконавче провадження №62947266, яке закінчено 09.08.2021 року на підставі п.9 частини 1 ст.39,40 ЗУ «Про виконавче провадження» (рішення фактично виконано).

До матеріалів справи надано довідку від 15.01.2022 року ;15-1/82 АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», в якій вказано, що станом на день звільнення 30.09.2019 року середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 1685,09 грн.

Період затримки розрахунку при звільненні позивача до моменту повного розрахунку складає: з 13.03.2020 року наступного дня ухвалення судового рішення, та по 09 .08.2021 року часу проведення повного розрахунку, - 351 робочий день. При середньоденній заробітній платі в розмірі 1 685 грн.09 коп. та 351 роб. дн. середній заробіток за час затримки розрахунку складає 591 466,59 грн без вирахування податків, обов`язкових внесків і платежів, що підлягають відрахуванню.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та не врахуванням судом доводів відповідача з порушеної позивачем вимоги.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

За певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №201/8087/21.

Довідка надана позивачем свідчить про поступове часткове виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості з вихідної допомоги ( а.с.29). Ця обставина на думку судової колегії мала бути врахована при визначені розміру заборгованості за несвоєчасну виплату заборгованості суми вихідної допомоги.

Суд першої інстанції не надав оцінку доводам відповідача про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми, та який послався на отримання ОСОБА_1 сум виплат як за період роботи так і після звільнення у тому рахунку присуджених судовим рішенням вихідної допомоги та середнього заробітку за час її несплати; наявністю в неї додаткового доходу від підприємницької діяльності, що не привело до втрат засобів існування для позивачки і у сукупності свідчать про не співмірність суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обізнаності позивачки, як колишнього керівника юридичного відділу підприємства про його фінансовий стан, балансу інтересів работодавця і працівника.

Проте, доводи апелянта, щодо неправильного визначення судом розміру середнього заробітку не ґрунтуються на наданих сторонами доказах: розміру середньоденного заробітку ( наданого відповідачем у іншій справі з цим же позивачем), кількості робочих днів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що характер спірних правовідносин, з урахуванням захищених прав позивачки рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі №766/21756/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Херсонська ТЕЦ» про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки вихідної допомоги, виконання рішення суду в частині стягнення вихідної допомоги поступово, підстави несвоєчасної сплати визначеного судовим рішенням розміру вихідної допомоги, які полягають у збитковості товариства, про що позивачка як колишній начальник юридичного відділу товариства обізнана, як і підстави її звільнення викликані порушенням трудового законодавства товариством щодо своєчасної оплати праці, яке не може вважатися поважним, але у сукупності свідчить про фінансовий стан товариства, з урахуванням вищезазначених висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості (вихідна допомога), дій позивача та відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним критеріям, визначеним Великою Палатою Верховного Суду, є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належної при звільненні позивачці виплати, а фактично за недобровільне та несвоєчасне виконання рішення про стягнення вихідної допомоги - у сумі 59 146 грн.

Щодо доводів апелянта про стягнення судом першої інстанції витрат на правову допомогу колегія суддів вважає за можливе зазначити наступне.

Відповідно до вимог частини 2-6 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано:

-договір про надання правової допомоги № 2008 від 20 серпня 2021 року, укладений між адвокатом Шевченком Антоном Сергійовичем та ОСОБА_1 (а.с. 98-101);

-акт № 1 від 18 січня 2025 року про надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги №2008 від 20.08.2021 (а.с. 105).

Відповідно до пункту 4 договору про надання правової допомоги № 2008 від 20 серпня 2021 року вказано, що розмір гонорару визначається виходячи з фактично наданої допомоги за видами та обсягом і розраховується за наступними тарифами:

-складання позовної заяви 5000 грн.,

-участь у судових засіданнях у суді першої інстанції 1500 грн./засідання,

-складання апеляційної скарги на ухвалу 2000 грн.,

-складання апеляційної скарги на рішення 7000 грн.,

-участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції 3000 грн./засідання,

-складання касаційної скарги на рішення 10000 грн.,

-складання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, письмових пояснень по суті спору, клопотань, письмових консультацій 500 грн./стор.,

-складання та направлення адвокатських запитів 1000 грн./1 шт.,

-вивчення документів наданих замовником, матеріалів справи, матеріалами, поданими учасниками провадження, в т.ч. заявами по суті, скаргами, письмовими, електронними доказами долученими учасниками провадження до заяв по суті справи, звукозаписами судових засідань, відео-, аудіо- доказами 50 грн./стор. (А4), 1500 грн./година,

-почасова оплата (в усіх інших випадках не передбачених попередніми пунктами) 1500 грн./год.

У підписаному сторонами договору акті №1 від 18.01.2025 вказано, що адвокатом надана правова допомога під час судового провадження в суді першої інстанції, а саме:

-складання позовної заяви 5000 грн.,

-консультація з питань усунення недоліків позовної заяви 1500 грн. (1500 грн./год.),

-вивчення відзиву відповідача з доданими матеріалами, коригування правової позиції, консультація - 3500 грн. (50 грн./стор. (А4) 1500 грн./година),

-участь в судових засіданнях 1000 грн./засідання,

-складання заяви про відшкодування судових витрат 500 грн./стор. 1000 грн.,

всього 12 000 грн.

Від представника АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» до суду першої інстанції надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги, в якому просив відмовити повністю у задоволенні заяви адвоката Шевченка А.С. про стягнення судових витрат.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на принцип співмірності, дослідження та оцінку наданих сторонами доказів зазначив про врахування , зокрема, пов`язаність понесених витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд виходив з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Оцінюючи розмір витрат позивача на правничу допомогу, суд виходив з того, що дійсно позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Херсонська ТЕЦ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ухвалою суду від 01.09.2021 року залишена без руху, з підстав несплати судового збору. Разом з тим, на виконання ухвали позивачем подано заяву написано власноруч позивачкою та квитанцію про сплату судового збору, тому суд приходить до висновку, що витрати про правову допомогу в частину надання консультації з питань усунення недоліків в розмірі 1500 грн. не підлягають задоволенню. Інші заперечення представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу суд першої інстанції не прийняв до уваги, як такі, які не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що умовами вищевказаного договору сторонами погоджено розмір гонорару адвоката щодо складання позовної заяви; участі у судовому засіданні у суді першої інстанції, у який суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Акт № 1 про надання правничої допомоги до договору про надання правової допомоги №2008 від 20.08.2021 року, підписаний сторонами договору ( а.с.105) та направлений суду першої інстанції ОСОБА_1 ( а.с.96-97) містить найменування послуги участь у судових засіданнях суду першої інстанції вартість 1000 грн./засідання; 1 (13.01.2025);1( витрати часу); ціна 1000 грн. Участь адвоката Шевченка А.С. у судовому засіданні 13.01.2025 року підтверджена матеріалами справи: протоколом судового засідання, в якому на суд першої інстанції покладено обов`язок перевірки осіб, які приймають участь у справі, їх повноваження, та допуск до участі у справі у якості представника.

Отже, довід апелянта про відсутність підстав для стягнення наведеного виду правової допомоги не може вважатися обґрунтованим.

Також наведений акт містить найменування послуги: вивчення відзиву відповідача з доданими матеріалами, коригування правової позиції, консультація - 3500 грн. (50 грн./стор. (А4) 1500 грн./година).

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні суду першої інстанції, суд прийнявши відзив на позовну заяву, оголосив перерву для надання часу позивачу надати відповідь на відзив (а.с.72-73).

Відповідно до вимог ч.1-2 ст. 179 ЦПК України, відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником.

Матеріали справи не містять надання позивачем, його представником відповіді на відзив, а отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає доведеним здійснення наведеної адвокатом послуги.

Суд першої інстанції не звернув увагу на наведені обставини, а тому дійшов помилкового висновку щодо підстав стягнення суми за визначену у акті послугу.

Заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Таким чином, підстави для стягнення 1000 грн за складання заяви про відшкодування судових витрат не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального закону.

Щодо доводів апелянта про відсутність стягнення витрат в сумі 5 000 грн за складання позовної заяви, внаслідок того, що вона підписана особисто Кузововою Н.М., а не адвокатом та відсутності будь-яких належних та допустимих доказів її складання саме адвокатом.

Складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру визначено обов`язком адвоката за укладеним договором, у якому також наведений перелік видів наданої допомоги з визначенням гонорару: складання позовної заяви 5000 грн. Отже складання позовної заяви адвокатом ґрунтується умовах договору та акту. Підписання позовної заяви безпосередньо позивачкою не свідчить про те, що вона складена нею.

Не співмірність цієї витрати представником відповідача не доводилася, а тому у судової колегії відсутні підстави для зменшення розміру витрат за складання позовної заяви.

За викладених обставин, доводи апеляційної скарги в наведеній частині є частково обґрунтованими, а тому доведеними є витрати на професійну правничу допомогу за складання позовної заяви в сумі 5000 грн та за участь у судовому засіданні 1000 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені обставини, норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги надають підстави для зміни судового рішення в частині зменшення визначеної до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з суми 591 466 грн. 59 коп. (п`ятсот дев`яносто одна грн чотириста шістдесят шість грн. 59 коп.). до суми 59 146 грн. ( п`ятдесят дев`ять грн сто сорок шість грн.), а також судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 141, 137 ЦПК України із врахуванням того, що позов задоволено на 10%.

Стягнута судом першої інстанція сума судового збору за подання позову має бути зменшена з суми 5 914 грн. 67 коп. до суми 591 грн 46 коп.

За подання апеляційної скарги, апелянтом сплачено судовий збір в сумі 7097 грн. 61 коп. (а.с.132), часткове задоволення апеляційної скарги є підставою для часткового стягнення судового збору з позивача, а саме в сумі 709 грн. 76 коп.

На підставі вимог п.3 ч.2 ст.141, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу підлягають стягненню в розмірі 10% від їх доведеного розміру, а саме 600 грн (6000грн *10%), а отже визначена судом першої інстанції до стягнення сума витрат на правничу допомогу має бути зменшена з суми 10 500 грн до суми 600 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль" -задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 лютого 2025 року змінити в частині визначеної до стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: з суми 591 466 грн. 59 коп. (п`ятсот дев`яносто одна грн чотириста шістдесят шість грн. 59 коп.) на 59 146 грн. (п`ятдесят дев`ять грн сто сорок шість грн), в частині визначених до стягнення сум: судового збору з суми 5 914 грн. 67 коп. на 591 грн. 46 коп., витрат на професійну правничу допомогу з суми 10 500 грн. на 600 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 709 грн. 76 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.П. Воронцова

О.В. Кутурланова