Справа № 185/256/25
Провадження № 2/185/2599/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровськоїобласті у складіголовуючого судді Зінченко А.С., розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/256/25 за позовом ОСОБА_1 Приватного акціонерноготовариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Приватного акціонерноготовариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на його користь 288 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначає наступне.

ОСОБА_1 31 рік 4 місяці загального страхового стажу, з них 21 рік 6 місяців у шкідливих підземних умовах праці у відповідача. На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позивач працював з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах, що і призвело до того, що позивач захворів на професійні захворювання.

01.06.2021 року позивачабулозвільненовідповідачем (роботодавцем) іззайманої посади у зв`язкузі станом здоров`я. Йому було призначено пенсію в органах Пенсійного фонду України.

Згідно з довідками Медико-соціальноїекспертноїкомісіїпервинно від 16.02.2022 року серія 12 ААА № 120764 та серія 12 ААВ № 564214 за професійними захворюваннями позивачу встановлено 60 % втрати працездатності.

Окрім того протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкоїфізичноїпраці, несприятливого мікроклімату, підземно, рекомендовано нагляд і лікування у пульмонолога, лор, стаціонарнелікування.

Ці діагнози професійних захворювань отриманих на виробництві під час тривалої дії шкідливих факторів у відповідача підтверджено та встановлено остаточно в ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» в місті Кривий Ріг з 25.11.2021 року.

У зв`язку з чим, позивачперебуває на обліку, як особа з інвалідністю та отримує страховівиплати. ДУ «Українськийнауководосліднийінститутпромисловоїмедицини» в містіКривийРіг такожзазначив той факт, що позивачупротипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкоїфізичноїпраці, несприятливогомікроклімату, підземно, рекомендовано нагляд і лікування у пульмонолога, лор, стаціонарнелікування.

Відповіднодо акту по формі П-4 розслідування причин виникненняхронічногопрофесійногозахворюваннявід 28.12.2021року хронічніпрофесійнізахворювання (отруєння) виникли за таких обставин: триваладіяшкідливихфакторіввиробничогосередовища та трудового процесу на організмробочого, недосконалістьтехнологічнихпроцесів. Порушення режиму експлуатаціїтехнологічногоустаткування, приладів, робочогоінструменту, аварійнихситуацій, пошкодженнязахиснихзасобів та механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціюванняповітря, порушення правил охоронипраці, гігієнипраці, відсутністьзасобівіндивідуальногозахисту, відсутністьзаходів та засобіврятувального характеру.

Причина виникненняпрофесійногозахворювання: хімічніфактори, фізичніфактори, запиленістьповітряробочоїзони, перевищеннярівня шуму, перевищеннярівняфізичногонавантаження, перевищеннявідносноївологостіповітрятощо.

Таким чином, комісією з розслідування причин виникненняхронічногопрофесійногозахворюваннябуловстановлено, що внаслідок тривалоїпраці в шкідливих умовах на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», позивачвтративсвоєздоров`я та працездатність і набувпрофесійнізахворювання.

Окрім того, внаслідок недосконалостітехнологіїпідземноговидобуткувугілля, роботишахтнихмеханізмів і машин, підпадавпідвпливпідвищенихконцентраційаерозолюпереважнофіброгенноїдії у повітріробочоїзони, підвищенихрівніввиробничого шуму. Недосконалістьтехнологіїпередбачаєзначневикористанняручноїпраці (піднесенняматеріалів таобладнаннятощо). Також внаслідок недосконалостімеханізмівгірничо - шахтового обладнання, робочогоінструменту в підземних умовах шахти не завждибуламожливістьвикористовуватитранспортувальнізасоби та засобималоїмеханізації для переміщеннявантажів внаслідок технологічногообмеженняробочого простору, перешкоджаючогоїхзастосування. Все цепризвело до тих професійнихзахворювань, які вказані в позовнійзаявівище.

Крім того, позивачзазнавзменшенняобсягутрудовоїдіяльності, у зв`язку з отриманимипрофесійнимизахворюваннями за роки трудовоїдіяльності в відповідача.

Самероботодавцем, тобтовідповідачемпозивачазвільнено з займаноїпосади за станом здоров`я.

Внаслідок отриманиххронічнихпрофесійнихзахворювань, що супроводжується значною втратоюпрацездатності, систематичною необхідністюотриманнямедичноїдопомоги, позивачпостійновідчуваєпсихологічний дискомфорт, порушеннядушевноїрівноваги, вираженої у почуттяхрозпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні нафонісильнихбольовихвідчуттів.

Все цепостійно і негативно позначалося і позначаєтьсясьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуттяпозивача не поліпшується, негативнізміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдаєйому душевного болю та страждань.

Переліченінегативніявища не можуть не викликатипереживання, страждання, стрес та депресію.

Окрім того всього, позивач тепер час від часу вимушений проходити курси лікування, медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим, позивач не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Тривалийпроцеслікування, позбавляєможливостіпозивача вести повноцінний спосіб життя.

За довгі роки роботи ушкідливих умовах праці в позивача почали розвиватися хронічнізахворюванняпоступово, що врештірешт і призвеловзагалі до інвалідності.

З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, я постійно відчуваю психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все цепостійно і негативно позначалося іпозначаєтьсясьогодні на душевному та фізичному станах.

На даний час самопочуття не поліпшується, негативнізміниу життіпозивача є незворотними, усвідомлення чого, завдає душевного болю та стражданьщебільшепозивачеві.

Цеприродньо та цілком нормально, що переліченінегативніявища не можуть не викликатипереживання, страждання, стрес, депресію в людини, що і сталося з позивачем.

Отже, факт моральнихстраждань є очевидним і не потребуєдоказуваннюіншимизасобамидоказування.

Тому позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати нанесену йому моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я в сумі 288000,00 грн., оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він став особою з інвалідністю, роботодавець звільнив його за станом здоров`я, його постійно турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги.

Враховуючи ступень втрати працездатності, тривалість та глибину фізичних та душевних страждань, не можливість відновити стан здоров`я, істотність змін у життєвих стосунках, необхідність додаткових зусиль для організації повсякденного життя, постійне лікування позивач вважає, що стягнення з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 288000 грн є справедливим та розумним.

Ухвалою суду від 21.01.2025провадження у справівідкрито та призначено до розглядуу порядкуспрощеногопозовногопровадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачнадав до суду відзив на позовнузаяву, відповідно до якого просить відмовитипозивачу у задоволенніпозовнихвимог у повномуобсязі, зазначаєнаступне.

Зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази про настання будь-якихаварій та підприємстві та/або доказівпорушення норм законодавства з охоронипраці, відсутні будь-які актиперевіроквідповіднихконтролюючихорганів про допущенняпорушень з боку відповідача.

Відповідно до вимог ст.29 КЗпПУкраїниПозивач, якийпрацював на підприємствах

Відповідача, до початкуроботибувознайомлений з умовамипраці, з наявністю на

робочомумісцінебезпечних та шкідливихвиробничихфакторів, а також про можливі

наслідкиїхвпливу на здоров`я, що підтверджується його особистимпідписом та

данимиінструктажу з охоронипраці.

На вимогу ст.153 КЗпПУкраїни, ст.13 Закону України «Про охоронупраці», якими

передбачено, що забезпеченнябезпечних і нешкідливих умов праціпокладається на

власника або уповноважений ним орган, ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»

забезпечилопозивачаспеціальнимодягом, засобамиіндивідуальногозахисту та

створило безпечні і нешкідливіумовипраціу рамкахіснуючоїтехнологіївидобутку

вугілля. Іншоїтехнологіївидобуткувугілля на територіїУкраїни не запроваджено.

Крім того, ДержавнимиорганивладиУкраїни, в особі Головного управління

Держпраці у Дніпропетровськоїобласті, існуючитехнологічніпроцеси з видобутку

вугілляузгодженні, жоднихприписівщодопорушеньВідповідачемвимог

нормативно-правовихактів з охоронипраці не надходило, посадові особи

підприємства до адміністративноївідповідальності не притягувалися, роботу

підприємства не зупиняли.

Статтею 16 КонвенціїМіжнародноїорганізаціїпраці від 22.06.1981р. № 155

передбачено, що від роботодавців повинно вимагатисянастільки, наскільки

це є обґрунтовано практично можливим, забезпеченнябезпечностіробочих

місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебуваютьпідїхнім

контролем, і відсутностізагрозиздоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців

повинно вимагатисянастільки, наскількице є обґрунтовано практично можливим,

забезпеченнявідсутностізагрозиздоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних

речовин й агентів, які перебуваютьпідїхнім контролем, тоді, коли вжитовідповідних

захиснихзаходів. Від роботодавців повинно вимагатисянадавати у випадках, коли це

є необхідним, відповіднізахисніодяг і засоби для недопущеннянастільки, наскільки

це є обґрунтовано практично можливим, загрозивиникненнянещаснихвипадків або

шкідливихнаслідків для здоров`я.

Сама ж важкість, небезпечність та шкідливістьтехнологічногопроцесу

виробництва на підприємствіВідповідача не є достатньою та самостійною

підставою для відповідальностіпідприємства у виглядіморальноїшкоди по

професійномузахворюваннічиіншомуушкодженніздоров`япрацівника при

виконанні ним трудовихобов`язків.

Крім того, що Позивач, укладаючи з Відповідачемтрудовийдоговір,

бувповідомленийпідпідпис, в порядкупередбаченому ст.29 КЗпПУкраїни, про

важкі, шкідливі та небезпечніумовипраці, можливінегативнінаслідкицих умов

праці на стан його здоров`я та пов`язані з цимиумовамипраціпільги та компенсації.

Ніщо не перешкоджалоПозивачувідмовитися від укладенняцього договору. Він

свідомойшовпрацювати в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці.

Також, позивачщорічно проходив періодичниймедичнийогляд, і бувусвідомлений

про стан свогоздоров`я (професійнезахворюваннявиникає не раптово, а протягом

певногоперіоду - профмаршруту). Протягомусього часу роботи на підприємстві

Відповідачотримуваввідповіднімедичнівисновки про придатністьПозивача для

виконаннядорученоїроботи і вони не малижоднихправовихпідстав для

відстороненняПозивача від роботи за станом здоров`я. Саме на підставі

позитивнихрезультатівмедичнихперіодичнихобстеженьПозивачбув

допущений до роботи на підприємстві. Позивачсвідомоприховував від лікарів, що

проводили періодичні огляди наявністьознакпочатковоїстадіїпрофесійного

захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності.

СвоєчасневиведенняПозивачаіззонивпливуважких умов праці та шкідливих

факторівдопомогло б зберегти його здоров`я та не допуститинастаннянаслідків, що

є на даний момент, а тому однією з суттєвих причин втратипрацездатностіпозивача є його власнідії. Необхіднозазначити, що під час розслідування причин виникненняпрофесійних

захворювань у Позивача, комісією не буловстановленожодногоприпису, який не

буловиконанороботодавцем в частинізабезпеченнябезпечних умов праці; не

встановленоневиконаного заходу з охоронипраці, не встановленожодного

механізму, обладнання, які б експлуатувалися без дозволу Держгірпромнагляду, а

також порушеннявимог в частинінезабезпеченняпрацівниказасобами

індивідуального заходу та іншимизасобами для забезпеченнябезпечних умов праці.

З урахуваннямвищезазначеного в діяхВідповідачавідсутняпротиправна

поведінка та вина щодоспричиненняморальноїшкоди. Вважає, що наданихпозивачемдоказівможназробитивисновок, що його обмеженняполягаютьлише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці. В іншомупозивач має можливість бути повноцінним членом суспільства та забезпечуєтьсясоціальнимипільгами на достатньомурівні.

З урахуваннямвищезазначеного в діяхВідповідачавідсутняпротиправна

поведінка та вина щодоспричиненняморальноїшкоди.

Вважає, що позивачем не наданообґрунтування/розрахункущодорозміруморальноїшкоди, не наданодоказівзаподіянняпозивачуморальноїшкоди.

Дослідившиматеріалисправи, судом встановленінаступніфактичніобставини та відповідніїмправовідносини.

Судом встановлено та матеріаламисправипідтверджено, що відповідно до копіїтрудової книжки НОМЕР_1 ,виданої 06.07.1991 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач з 01.07.1991 по 01.06.2021працював на різних посадах у різнихструктурнихпідрозділах в Приватному акціонерномутоваристві «ДТЕК Павлоградвугілля».

01.06.2021 позивачазвільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працюУкраїни у зв`язку з виявленоюневідповідністювиконуванійроботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджаєпродовженнюданоїроботи.

Згідно акту розслідуванняхронічногопрофесійногозахворюванняформи П-4 від 28.12.2021 встановлено наявність у позивачапрофесійнихзахворювань: радикулопатіяпопереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом, частими акроангіоспазмами, рецидивуючий перебіг з нейродистофічними проявами у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), остеартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким порушенням слуху) за класифікацією В. О. Остапкович і Н. І. Пономарьової. Причина виникнення професійного захворювання: хімічні фактори, фізичні фактори, запиленість повітря робочої зони, перевищення рівня шуму, перевищення рівня фізичного навантаження, перевищення відносної вологості повітря тощо. Хронічне професійне захворювання виникло у позивача внаслідок роботи тривалий час в умовах дії шкідливих факторів в тому числі на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».Хронічне професійне захворювання позивача виявлено під час медичного огляду в 2021 році, повідомлення про наявність хронічного професійного захворювання позивача 13.12.2021, встановлення остаточного діагнозу 25.11.2021. Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 21 рік 6 місяців.

Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії від 16.02.2022 року серія 12 ААА № 120764 та серія 12 ААВ № 564214 за професійними захворюваннями позивачу первинно встановлено 60 % втрати працездатності та третя група інвалідності .

Триваючі проблеми зі здоров`ям, отримані внаслідок хронічного професійного захворювання позивача, періодичні лікування, підтверджуються, також, наданими виписками зі історій хвороб позивача.

Відповідно дост. 43 Конституції Українидержава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здоровіумовипраці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 КонвенціїМіжнародноїорганізаціїпраці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатисянастільки, наскількице є обґрунтовано практично можливим, забезпеченнябезпечностіробочихмісць, механізмів, обладнання та процесів, які перебуваютьпідїхнім контролем, і відсутностізагрозиздоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатисянастільки, наскількице є обґрунтовано практично можливим, забезпеченнявідсутностізагрозиздоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічнихречовин й агентів, які перебуваютьпідїхнім контролем, тоді, коли вжитовідповіднихзахиснихзаходів. Від роботодавців повинно вимагатисянадавати у випадках, коли це є необхідним, відповіднізахисніодяг і засоби для недопущеннянастільки, наскількице є обґрунтовано практично можливим, загрозивиникненнянещаснихвипадків або шкідливихнаслідків для здоров`я.

Згідно з частинамипершою та третьою статті 13 Закону України «Про охоронупраці» роботодавецьзобов`язанийстворити на робочомумісці в кожному структурному підрозділіумовипрацівідповідно до нормативно-правовихактів, а також забезпечитидодержаннявимогзаконодавстващодо прав працівників у галузіохоронипраці. Роботодавецьнесебезпосереднювідповідальність за порушеннязазначенихвимог.

Відповідно до вимогст. 153 КЗпПУкраїнизабезпеченнябезпечних і нешкідливих умов праціпокладається на власника або уповноважений ним орган. Умовипраці на робочомумісці, безпекатехнологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та іншихзасобіввиробництва, стан засобівколективного та індивідуальногозахисту, що використовуютьсяпрацівником, а також санітарно-побутовіумовиповиннівідповідативимогамнормативнихактів про охоронупраці.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімаєобов`язку та відповідальності з відповідача за забезпеченняналежних умов праці.

Статтею 160 КЗпПУкраїни передбачено, що постійний контроль за додержаннямпрацівникамивимогнормативнихактів про охоронупраціпокладається на власника.

Стаття 173 КЗпПУкраїни передбачає, що шкода, заподіянапрацівникамкаліцтвом або іншимушкодженнямздоров`я, пов`язаним з виконаннямтрудовихобов`язків, відшкодовується у встановленомузаконодавством порядку.

В даномувипадкупрофесійнезахворюванняпов`язане з виконаннямробіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуваннюморальноїшкодипокладається на роботодавця (підприємство).

Судом встановлено, що післяроботи на підприємствівідповідача та зізвільнення за станом здоров`я до встановленняпозивачу 60 % втратипрацездатності та інвалідності за професійнимзахворюваннямпозивач на іншихпідприємствах не працював.

Позивачемнаданоналежні та допустимідокази (довідки МСЕК, акт розслідування причин виникненняхронічногопрофесійногозахворювання), щодовстановленняінвалідності та 60 % втратипрацездатностісаме внаслідок професійногозахворювання.

Статтею 160 КЗпПУкраїни передбачено, що постійний контроль за додержаннямпрацівникамивимогнормативнихактів про охоронупраціпокладається на власника.

Стаття 173 КЗпПУкраїни передбачає, що шкода, заподіянапрацівникамкаліцтвом або іншимушкодженнямздоров`я, пов`язаним з виконаннямтрудовихобов`язків, відшкодовується у встановленомузаконодавством порядку.

Частиноюпершоюст. 237-1 КЗпПУкраїнипередбаченовідшкодуваннявласником або уповноваженим ним органом моральноїшкодипрацівнику у разіпорушення його законних прав, що призвело до моральнихстраждань, втратинормальнихжиттєвихзв`язків і вимагають від ньогододатковихзусиль для організаціїсвого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодуванняморальної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповіднодостатті 237-1 КЗпПУкраїнизанаявностіпорушення прав працівника у сферітрудовихвідносин, зокрема, виконанняробіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральнихстраждань, втратинормальнихжиттєвихзв`язківчивимагає від ньогододатковихзусиль для організаціїсвого життя, обов`язок по відшкодуваннюморальної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від формивласності, виду діяльностічигалузевоїналежності.

Як зазначено в пункті 4.1. РішенняКонституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасноговипадку на виробництвічипрофесійногозахворюванняполягає, відповідно до статей23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевнихстражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншимушкодженнямздоров`я.

Ушкодженняздоров`я, заподіяніпотерпіломупід час виконаннятрудовихобов`язків, незалежно від ступенявтратипрофесійноїпрацездатностіспричинюютьйомуморальні та фізичністраждання.

Наданіпозивачемдоказиповноюміроювказують, що ушкодженняздоров`явідбулося при виконанні ним трудовихобов`язків, що у свою чергупризвело як до фізичних, так і до моральнихстраждань. Втратапрацездатностіпризвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримуватимедичнудопомогу, він постійновідчуваєпсихологічний дискомфорт, порушеннядушевноїрівноваги, вираженої у почуттяхрозпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фонісильнихбольовихвідчуттів, внаслідок чого останнійзмушенийприкладатидодатковізусилля для організаціїсвого життя.

Суд не можепогодитисьіззапереченнямипредставникавідповідача, якийвважає не доведенимпозивачем факт заподіянняморальноїшкоди, так як не встановленізміни у психічномустані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, відсутнійвисновоксудово-психіатричноїекспертизи, оскількизгідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодуванняморальної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода можескладатисязокрема з моральнихпереживань у зв`язку з ушкодженнямздоров`я, у порушеннінормальнихжиттєвихзв`язків через неможливістьпродовження активного способу життя, при настаннііншихнегативнихнаслідків, що має місце в цьомувипадку, тому що всізазначеніобставини в позивача наступили саме у результатівтратипрофесійноїпрацездатності, внаслідок професійнихзахворювань.

З врахуваннямвикладеного, суд вважаєзаконними та обґрунтованимивимогипозивача про відшкодуванняморальноїшкоди, так як внаслідок отриманогопрофесійногозахворювання на виробництвіостанньомузаподіяніфізичнийбіль і душевністраждання. Ушкодженняздоров`япризвело до порушення його особистихнемайнових прав, таких як, право на охоронуздоров`я, на безпечнупрацю. Все цепризвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивачадодатковихзусиль для організаціїсвого життя, що належним чином має бути компенсовано.

При визначеннірозмірувідшкодуванняморальноїшкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`япозивача, втратупрофесійноїпрацездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіяннішкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічнихстраждань від одержаногопрофзахворювання, втратуможливості його трудової та соціальноїреабілітації, що призвело до значних тяжких змінжиттєвихзв`язків, а саме 60 % втратипрофесійноїпрацездатності, істотністьвимушенихзмін в життєвихстосунках, вважає за необхіднестягнути з відповідача на користьпозивача 120 000,00 грн в порядку відшкодуванняморальноїшкоди.

Судоверішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставіповно і всебічноз`ясованихобставин, на які сторонипосилаються як на підставусвоїхвимог і заперечень, підтвердженихтимидоказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Європейський суд з прав людинивказав, що пункт 1 статті 6 Конвенціїзобов`язує суди даватиобґрунтуваннясвоїхрішень, алеце не можесприйматись як вимоганадаватидетальнувідповідь на кожен аргумент. Межіцьогообов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхіднобрати до уваги, міжіншим, різноманітністьаргументів, які сторона можепредставити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положеннязаконодавства, традиції, юридичнівисновки, викладення та формулюваннярішень. Таким чином, питання, чивиконав суд свійобов`язокщодоподанняобґрунтування, що випливаєзістатті 6 Конвенції, може бути визначенотільки у світліконкретнихобставинсправи (ПронінапротиУкраїни, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основіповно і всебічноз`ясованихобставин, на які посилалисясторони, як на підставусвоїхвимог, підтвердженихдоказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінившиїхналежність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємнийзв`язок у їхсукупності, встановившиправовідносини, які випливаютьізвстановленихобставин та правовінорми, які підлягаютьзастосуванню до цихправовідносин, суд дійшоввисновку про частковезадоволенняпозовнихвимог.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зізмінами, внесенимизгідноіз Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесеннязмін до Податкового кодексу Українищодовдосконаленняадмініструванняподатків, усуненнятехнічних та логічнихнеузгодженостей у податковомузаконодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загальногомісячного (річного) оподатковуваного доходу платника податкувключаєтьсядохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодуванняматеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодуваннязбитків, завданих платнику податку внаслідок заподіянняйомуматеріальноїшкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодуваньморальноїшкоди в розмірі, визначеномурішенням суду, але не вищечотирикратногорозмірумінімальноїзаробітної плати, встановленої законом на 1 січнязвітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попереднійредакціїзазначена норма права передбачала, що до загальногомісячного (річного) оподатковуваного доходу платника податкувключаютьсядохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодуванняматеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодуваннязбитків, завданих платнику податку внаслідок заподіянняйомуматеріальноїшкоди, а також шкодижиттю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодуваньморальноїшкоди в розмірі, визначеномурішенням суду, але не вищечотирикратногорозмірумінімальноїзаробітної плати, встановленої законом на 1 січнязвітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», однакзастосуваннясполучника «а також» підтверджує, що згаданийперелікбувдоповнений новою нормою права, яка не змінюєзмістіншихскладовихчастин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Оскільки шкода, завданажиттю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієїчастини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України змінизаконодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лишевідшкодуваннямайновоїшкоди, завданоїжиттю та здоров`ю, не підлягаєвключенню до загальногомісячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожненнявідшкодування моральноїшкоди,завданої життю та здоров`ю, з іншимвідшкодуваннямморальноїшкоди, яке підлягаєоподаткуванню в разіперевищенняїїрозміромчотирикратногорозмірумінімальноїзаробітної плати, встановленої законом на 01 січнязвітного (податкового) року.

Таким чином граматичне та системнетлумаченнязазначеного пункту ПК України у чиннійредакціїдозволяєзробитивисновок, що до загальногомісячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодуваннязбитків, завданих платнику податку внаслідок заподіянняйомуматеріальноїшкоди; 2) суми,щозарішеннямсудуспрямовуютьсянавідшкодуванняшкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодуванняморальноїшкоди в розмірі, визначеномурішенням суду, але не вищечотирикратногорозмірумінімальноїзаробітної плати, встановленої законом на 1 січнязвітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тобто не ототожнюєтьсявідшкодування моральноїшкоди,завданої життю та здоров`ю, з іншимвідшкодуваннямморальноїшкоди, яке підлягаєоподаткуванню в разіперевищенняїїрозміромчотирикратногорозмірумінімальноїзаробітної плати, встановленої законом на 01 січнязвітного (податкового) року.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чиннимподатковимзаконодавствомпередбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодуванняшкоди життю та здоров`ю не включаються до загальногомісячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Зазначенеузгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року № 598/438/21, від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20, від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20.

Отже, до спірнихправовідносин не підлягаютьзастосуваннюдоповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесеннязмін до Податкового кодексу Українищодовдосконаленняадмініструванняподатків, усуненнятехнічних та логічнихнеузгодженостей у податковомузаконодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року.

На підставівищевикладеного суд зазначає, що в данійсправіухвалюєтьсярішення про стягнення на користьпозивачавідшкодуванняморальноїшкоди, спричиненоїушкодженнямздоров`я, тому стягнута на підставірішення суду сума не підлягаєоподаткуванню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовийзбірпокладається на сторонипропорційнорозмірузадоволенихпозовнихвимог. Частиною 6 цієїстаттіпередбачено, що якщо сторону, на користьякоїухваленорішення, звільнено від сплатисудовихвитрат, з другоїсторонистягуютьсявсісудовівитрати на користьосіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеноїчивідхиленоїчастинивимог, а іншачастинакомпенсується за рахунокдержавиу порядку, встановленомуКабінетомМіністрівУкраїни.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовийзбір» позивачі за поданняпозовів про відшкодуванняшкоди, заподіяноїкаліцтвом або іншимушкодженнямздоров`я, а також смертюфізичної особи звільняються від сплати судового збору.

Оскільки, позивачзвільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовийзбір», тому з відповідачапідлягаєстягненню в дохіддержависудовийзбірпропорційнорозмірузадоволенихпозовнихвимог у сумі 1200,00 грн.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерноготовариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодуванняморальноїшкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерноготовариства «ДТЕК Павлоградвугілля», , місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 76, м. Павлоград Дніпропетровська область, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , місцепроживання: АДРЕСА_1 , 120 000 (сто двадцятьтисяч) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерноготовариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 1200,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиноїсудової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровськоїобласті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішеннязнаходиться в Єдиному державному реєстрісудовихрішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко