Справа № 466/8081/24
Провадження № 2/466/585/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі

головуючого судді Зими І.Є.

секретаря с/з Васинчик М.О.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом , -

у с т а н о в и в :

01.08.2024 року, позивачі звернулись до суду з позовною заявою, в якій просять визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що вони на підставі ордера на зайняття жилого приміщення були поселені в квартиру АДРЕСА_2 . У спірному житлі крім них зареєстрований відповідач. ОСОБА_4 є сином позивачів. Проте, ще у 2014 року за власним бажанням він покинув Україну у зв`язку з його первинним працевлаштуванням в російській федерації, а у подальшому , із постійним проживанням в рф, де він у 27.09.2016 одружився та створив сім`ю, про що позивачам стало відомо із соціальної мережі Фейсбук (на даний час - Мета). У період з 2015 по 2019 відповідач декілька разів приїздив в Україну до позивачів у гості, але з липня 2019, коли він 09.07.2019 поїхав у рф, відповідач обмежив спілкування з позивачами навіть у телефонному режимі. Не відвідує їх, жодного разу за місцем його реєстрації з цього часу не був, не цікавиться ні життям батьків, ні житлом у якому він зареєстрований, не несе жодних витрат, пов`язаних з утриманням спірної квартири . Згідно документу про перетин кордону України, ОСОБА_4 09.07.2019 прибув у рф , в м. москву і з цього часу про факти його приїзду в Україну позивачам не відомо. Навіть після повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну 24.02.2022, відповідач не виявив бажання повернутись з рф в Україну та проживати разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що в квартирі позивачів зареєстрований відповідач, який в ній не проживає, вони не мають змоги оформити субсидії по оплаті комунальних послуг, не можуть самостійно прийняти рішення про укладення договору найму з іншими особами та вселити їх квартиру, оскільки для цього потрібна згода всіх повнолітніх членів сім`ї, в тому числі і відповідача, тощо. У зв`язку з не проживанням відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , понад 10 років та його відсутністю в Україні, позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію житла.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2024 року, матеріали цивільної справи, передано для розгляду судді Донченку Ю.В.

У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 07.11.2024 року про відставку судді ОСОБА_5 , суддя виключений зі штату Шевченківського районного суду м. Львова.

На підставі Розпорядження «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 року справу № 466/8081/24 передано для розгляду судді Зимі І.Є.

Ухвалою суду від 09.12.2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що син , ОСОБА_4 , із ними не спілкується, не цікавиться їхнім з батьком життям, чи житлом. Проти заочного розгляду справи не заперечила.

Представник позивачів , ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини аналогічні викладеним в позовній заяві. Просила суд проводити заочний розгляд справи, оскільки відповідач не з`являється в судові засідання, та не подав відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.280-282 ЦПК України, на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивачки та представника позивачів, показання свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що позивачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , і відповідач ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Відомостями з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 155927 від 02.04.2024. Квартира за адресою: АДРЕСА_3 , надана позивачу ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Червоноградської районної ради народних депутатів м. Львова Львівської області від 23.10.1990 № 717 «Про закріплення житлової площі громадян району» (архівний витяг від 29.03.2024 №110003-вих-42689). На підставі вказаного рішення виконавчого комітету від 23.10.1990 №717 позивачу ОСОБА_3 видано ордер на зайняття жилого приміщення жилою площею 17,8 кв.м., яке складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , на сім?ю з чотирьох осіб у наступному складі: ОСОБА_3 (основний квартиронаймач), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_4 (син). Особові рахунки для оплати комунальних послуг, які надаються мешканцям квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відкриті на ім?я позивача ОСОБА_3 і ним разом з позивачем ОСОБА_1 здійснюється оплата комунальних послуг та всіх інших витрат, пов?язаних з утримання квартири.

Старший син позивачів - ОСОБА_6 , одружився з ОСОБА_7 та переїхав на постійне місце проживання до своєї дружини за адресою: АДРЕСА_4 , та не проживає разом з батьками, окрім того не зареєстрований за вказаною адресою.

Станом на 02.04.2024 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані позивачі та відповідач, що підтверджується відомостями з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №155927. На даний час вказана квартира є не приватизованою, основним квартиронаймачем є позивач , ОСОБА_3 .

Факт не проживання відповідача ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом від 28.03.2024, затвердженим директором ЛКП «Варшавське-407».

Вказана обставина підтверджуються показами допитаних в ході судового розгляду свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Так, свідок ОСОБА_8 зазначила, що є невісткою позивачів, дружиною їх сина ОСОБА_6 . Відповідач востаннє приїздив до батьків у липні 2019 року. Він постійно проживає у рф, де має сім`ю, постійну роботу. До 24.02.2022 року він іноді телефонував до позивачів чи брата. Проте з вказаної дати він припинив будь-яке спілкування, зазначивши, що не має наміру повертатись в Україну. Допитані в судовому засіданні в якості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зазначили, що вони є сусідами позивачів, товаришують з ними понад 30 років , часто бувають в спірній квартирі. Востаннє вони бачили відповідача у 2019 році, коли він з дружиною приїздили до батьків в гості з м. москви. Вже тоді відповідач зазначав, що не має наміру повертатись до м. Львова, так як має сім`ю та постійну роботу в рф.

Згідно копії міграційної карти № 310841 ( а.с. 24) ОСОБА_4 09.07.2019 вибув до рф, м. москва. Згідно скріншоту даних з соціальних мереж, у рф ним 27.09.16 зареєстрований шлюб . Дані про повернення відповідача на територію України з 08.11.2017 у Державній прикордонній службі України відсутні, що вбачається листа від 28.01.25, скерованого на виконання ухвали суду про витребування доказів.

Відповідно до частини 3 статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статті 107 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до статті 107 ЖК УРСР наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред?явлення позову про це.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 161/20415/19, відповідно до якого підставою для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом відповідно до статті 107 ЖК УРСР,є усвідомлене вибуття особи з житла до іншого місяця проживання та втрата особою інтересу до житла, у якому вона зареєстрована.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 2014 року, не бере участі в утримання житла, вибув на інше постійне місце проживання у інший населений пункт , слід визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст. 10, 12, 84, 89, 273, 274, 280-284, 289, 314 ЦПК України, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,ІПН: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 09.04.2025 року.

Суддя І. Є. Зима