Справа № 132/3492/24
Провадження № 22-ц/801/598/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карнаух Н. П.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокуСправа № 132/3492/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №132/3492/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зубаня Олександра Олександровича на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року,яке ухвалив суддя Карнаух Н.П. в Калинівському районному суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 01 січня 2025 року,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи його тим, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 02 березня 2021 року укладено договір №545.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3400 грн, що підтверджується листом ТОВ «Вей фор пей», згідно із яким 02 березня 2021 року здійснено переказ коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 3400 грн.

Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

01 грудня 2021 було укладено договір №1-12, відповідно до якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №545.

10 березня 2023 року було укладено договір №10-03/2023/01 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №545.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором №545.

Станом на 30 листопада 2021 року загальна заборгованість за договором №545 від 02 березня 2021 року становила 68499,46 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3400 грн; заборгованість за процентами 65099,46 грн.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, витяг з якого долучено до позовної заяви, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошові вимоги до відповідача в сумі 30804, грн, в т.ч: 3400 грн - сума заборгованості за кредитом та 27404 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами за користуванні кредитом.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог, що укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», витяг з якого долучений до позовної заяви, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача по Кредитному договору №545 від 02 березня 2021 року в сумі 54534,98 грн, яка складається з: 3400 грн сума заборгованості за кредитом; 27404 грн сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 30 листопада 2021 року, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал»; 23730,98 грн сума заборгованості за нарахованими відповідно до умов Договору процентами за користування кредитом за період з 01 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року.

ТОВ «Коллект Центр» після набуття права вимоги за договором, нарахування процентів не здійснював.

Загальний розмір заборгованості за Договором №545 від 02 березня 2021 року, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 54534,98 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3400,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 51134,98 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 38888,18 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3400 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35488,18 грн. Також просить стягнути 3028 грн сплаченого судового збору та 13000 грн - витрат на правничу допомогу.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 545 від 02 березня 2021 року в сумі 38888,18 грн, а також судовий збір в розмірі 3028 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач у визначеному договором порядку не виконала свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатила проценти за користування ними, а тому з неї на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Не погодившись з таким рішенням представник ОСОБА_1 адвокат Зубань О.О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, судом невірно застосував норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам встановленим по справі. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення всієї суми заборгованості та не звернув увагу, що позивач мав право нараховувати відсотки лише протягом строку кредитування, тобто протягом 16 днів, тому нараховані позивачем відсотки не відповідають вимогам чинного законодавства та договірним відносинам сторін. Крім того, вважає, що позивачем пропущені строки позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект центр» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 лютого 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 02.03.2021 укладено договір № 545, згідно із п.1.1 цього договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3400 гр. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно із умовами цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.3 цього договору орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кердиту.

Указаний договір разом із заявою-анкетою, правилами, паспортом кредиту із аналогічними договору № 545 від 02 березня 2021 року умовами, прийнято (акцептовано) шляхом використання електронного підпису позичальника, відтвореного використанням відповідачем одноразового ідентифікатора.

Кредитор ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується долученою до позовної заяви копією листа Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Вей фор пей» від 02 вересня 2024 року, згідно із яким на виконання умов укладеного договору позикодавцем 02 березня 2021 року перераховано грошові кошти на картковий рахунок позичальника у розмірі 3400 грн.

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» згідно із договором від 01 грудня 2021 року №1-12 відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором №545.

ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору від 10 березня 2023 року №10-03/2023/01 відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №545.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором №545.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, витяг з якого долучено до позовної заяви, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошові вимоги до відповідача в сумі 30804 грн, в т.ч: 3400 грн - сума заборгованості за кредитом та 27404 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами за користуванні кредитом.

Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» (п. 2.3 договору) набуло право вимоги до відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не в повному обсязі. Зазначене не протирічить норм діючого законодавства та відповідає змісту ст. 514 ЦК України.

ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги щодо сплати кредиту та процентів користування кредитом лише в частині нарахованих процентів за період по 30 листопада 2021 року, а саме в розмірі 30804 грн.

Право вимоги за нарахованими процентами за користування кредитом в розмірі 37695,46 грн не перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», що відображене в розрахунку заборгованості за договором, наданого товариством при укладанні договору факторинг№ 1-12 від 01 грудня 2021 року.

Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимог, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», витяг з якого долучений до позовної заяви, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №545 від 02 березня 2021 року в сумі 54534,98 грн, яка складається з: 3400 грн сума заборгованості за кредитом; 27404 грн сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 30 листопада 2021 року, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал»; 23730,98 грн сума заборгованості за нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитом за період з 01 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року.

ТОВ «Коллект Центр» після набуття права вимоги за договором, нарахування процентів не здійснював.

Загальний розмір заборгованості за договором №545 від 02 березня 2021 року, що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 54534,98 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3400 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 51134,98 грн.

Позивачем з посиланням на врахування принципів розумності, співмірності і пропорційності пред`явлено вимогу стягнути заборгованість у розмірі 38888,18 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3400 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 35488,18 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у визначеному договором порядку не виконала свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів та не сплатила проценти за користування ними, а тому з неї на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про споживчий кредит», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Частиною 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. . Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).

При цьому, на виконання вимог ч.1 ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Із вказаних норм права та із аналізу матеріалів вказаної цивільної справи можна дійти висновку, що сторони погодили умови кредитування.

Втім, стягуючи відсотки за користування кредитом №545 від 02 березня 2021 року в розмірі 35488,18 грн, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вказані проценти були нараховані поза межами строку дії договору, який становив 16 днів.

Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, матеріали справи не містять, тому висновки суду про доведеність позову в цій частині є помилковими.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Кредитний договір №545 укладений 02 березня 2021 року строком на 16 днів, тобто до 17 березня 2021 року, що також підтверджується графіком платежів, який є додатком №2 до кредитного договору.

Отже нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України.

У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитами за межами строку кредитування відсутні.

За договором про надання споживчого кредиту №545 від 02 березня 2021 року підлягають стягненню відсотки за період з 02 березня 2021 року по 17 березня 2021 року, в розмірі 1088 грн (3400 грн тіло кредиту х 2% х 16 днів).

За приписами пунктів 12 та 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) в Україні тривав з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, воєнний стан в Україні, введений 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, триває і на даний час.

Отже, строки позовної давності, починаючи з березня 2020 року були продовжені на час карантину та з лютого 2022 року зупинені на час воєнного стану, а тому доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за договором № 545 від 02 березня 2021 року в розмірі 4488 грн, з яких: 3400 грн заборгованість по тілу кредиту; 1088 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 142 ЦПК України).

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позовні вимоги позивача задоволені на 11,54 % (розрахунок 4488 грн (задоволена частинна вимог) х 100 : 38888,18 грн (ціна позову) = 11,54 %), а вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Зубаня О.О. задоволені на 88,46 % =(100% - 11,54%).

Позивачем при зверненні в суд з позовом сплачено 3028 грн судового збору, з яких відповідачем належить відшкодувати позивачу 349,43 грн = (3028 грн х 11,54 % задоволена частина позовних вимог).

Відповідачем ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги сплачено 3633,60 грн, з яких позивачем їй має бути відшкодовано 3214,28 грн = (3633,60 грн х 88,46 % відмовлена частина позовних вимог).

Крім того, в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 грн, надавши документи на підтвердження цих витрат.

Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки зазначений розмір є неспівмірним із складністю даної справи, справа є незначної складності, а також те, що позовні вимоги задоволені частково на 11,54%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Таким чином, загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню на користь позивача складає в сумі 1849,43 грн (1500 грн витрати на правничу допомогу + 349,43 грн судовий збір за подання позовної заяви), а загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню на користь відповідача складає в сумі 3214,28 грн судовий збір за подання апеляційної скарги.

Разом з тим, оскільки ч. 10 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, позивачем, на яку покладається більша сума судових витрат, має бути відшкодована відповідачу різниця між зазначеними сумами, що становить 1364,85 грн (3214,28 грн - 1849,43 грн).

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 38888,18 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зубаня Олександра Олександровича задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором № 545 від 02 березня 2021 року в розмірі 4488 грн, з яких: 3400 грн заборгованість по тілу кредиту; 1088 грн заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1364,85 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Міхасішин І.В.