Провадження №2/521/233/25
26 березня 2025 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності,
ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси із позовом до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.12.1998 року за № 1962/98, згідно якого ОСОБА_3 купила у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 28,9 кв. м, загальною площею 46,1 кв. м, в тому числі коридору, санвузла, кухні; Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
Позов обґрунтований наступними обставинами.
30 грудня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1962/98, згідно якого ОСОБА_3 купила у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 28,9 кв. м, загальною площею 46,1 кв. м, в тому числі коридору, санвузла, кухні. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконали всі умови договору купівлі, та при підписанні керувалися чинним Законом України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після смерті матері, ОСОБА_4 продовжувала постійно проживати у квартирі АДРЕСА_1 , вела побут, сплачувала рахунки за комунальні послуги. 25 липня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після смерті дружини відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . 07 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Маслової Марії Вячеславівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала його померлій дружині ОСОБА_4 . 09 серпня 2023 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна №1962/98, зареєстрований Одеською Новою Біржею від 30.12.1998 року, укладений від імені та в інтересах неповнолітнього, який не міг бути членом біржі. Тобто договір укладено та зареєстровано з порушенням вимог Закону України «Про товарну біржу».
Сторони та їх представники у відкрите судове засідання не з`явились.
ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив розгляд справи проводити у його відсутність.
ОСОБА_2 про дату, місце та час судового засідання повідомлялась належним чином, згідно ст. 128 ЦПК України, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов до суду не надала.
Представник Одеської міської ради про дату, місце та час судового засідання повідомлялась належним чином, згідно ст. 128 ЦПК України, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов до суду не надала.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У зв`язку з тим, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та відповідачами не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1962/98, згідно якого ОСОБА_3 купила у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 28,9 кв. м, загальною площею 46,1 кв. м, в тому числі коридору, санвузла, кухні (а.с. 16-17).
Згідно умов договору п. 9 цей договір підлягав реєстрації в Одеському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах.
06 січня 1999 року ОСОБА_3 зареєструвала вказаний договір купівлі-продажу в ОМБТІ та РОН, про що було внесено реєстровий запис за реєстровим номером 831 у реєстровій книзі 301пр на сторінці 32, про що свідчить відбиток штампу на зворотному боці договору.
З 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані та постійно проживали у квартирі АДРЕСА_2 , про що свідчать копії довідок: витяг з домової книги про склад сім`ї та реєстрації, довідка про реєстрацію та місце проживання (а.с. 9,10,13).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконали всі умови договору купівлі, та при підписанні керувалися чинним Законом України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, про що в книзі реєстрації смертей 06 березня 2005 року Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції було зроблено актовий запис № 2227 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 14).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
З листа Приморської державної нотаріальна контора у місті Одеса №348с/01-16 від 03.02.2025 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, спадкова справа не заводилась (а.с. 142).
Після смерті матері, ОСОБА_4 продовжувала постійно проживати у квартирі АДРЕСА_1 , вела побут, сплачувала рахунки за комунальні послуги.
25 липня 2012 року Відділом ДРАЦС у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис № 817, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина ОСОБА_1 ОСОБА_4 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видане 5 жовтня 2012 року Відділом ДРАЦС у м. Одесі Одеського міського управління юстиції (а.с. 11).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
07 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Маслової Марії Вячеславівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала його померлій дружині ОСОБА_4 . Спадкова справа у спадковому реєстрі № 54159367 номер у нотаріуса 56-2013.
09 серпня 2023 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Масловою Марією Вячеславівною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи наступним: «Згідно Розділу ІІ Глави 2 п. 1.1. та п. 1.2. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» правочини щодо відчуження майна та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Право власності на квартиру може бути підтверджено договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства. У доповненні до спадкової справи мною було подано копію правовстановлюючого документа на квартиру АДРЕСА_1 , а саме: договір купівлі-продажу нерухомого майна №1962/98, зареєстрований Одеською Новою Біржею від 30.12.1998 року, укладений від імені та в інтересах неповнолітнього, який не міг бути членом біржі. Тобто договір укладено та зареєстровано з порушенням вимог Закону України «Про товарну біржу». У зв`язку з цим, видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим».
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, яка була чинна станом на 1998 рік, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_4 було зареєстровано відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року.
Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинами та надаючи їм правову кваліфікацію суд вважає, що закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно.
Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Задовольняючи позов в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним, суд виходить також з того, що оспорюваний правочин на момент розгляду справи є дійсним, однак виходячи з того, що інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що правочин обома сторонами договору повністю був виконаний: продавцем була звільнена квартира, передані ключі, а покупець сплатила узгоджену між сторонами грошову суму.
Задовольняючи позов в частині визнання за ОСОБА_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, суд керується наступним.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
За правилами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України).
Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_3 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала її матері.
Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
ОСОБА_1 як чоловік ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги.
Відповідно до ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.
Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його право власності.
При таких обставинах суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими, такими, що підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому їх необхідно задовольнити.
Керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 204, 220, 321 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.12.1998 року за № 1962/98, згідно якого ОСОБА_3 купила у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 28,9 кв. м, загальною площею 46,1 кв. м, в тому числі коридору, санвузла, кухні.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року.

Суддя: Ю.В. Тополева