ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2025 року м. Кропивницький

справа № 385/1260/24

провадження № 22-ц/4809/195/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області (суддя Венгрин М. В.) від 11.10.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

28.08.2024 Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.11.2021, укладеним відповідачкою з ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень», яка станом на 08.08.2024 становила 102463,88 грн та складалася з такого: 60657,68 грн - заборгованості по «тілу» кредиту; 10101,86 грн - заборгованість по річних процентах; 31794,34 грн - заборгованість по щомісячних процентах.

Позив обґрунтовано тим, що 26.11.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , право вимоги за яким відповідно до укладеного договору факторингу між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» та АТ «Таскомбанк» від 01.09.2021 № 01/09/21 перейшло до АТ «Таскомбанк».

Умовами кредитного договору передбачено надання кредитодавцем позичальнику у безготівковій формі кредиту в сумі 632944,83 грн строком на 36 місяців з умовою повернення кредиту та сплати процентів у розмірі 11,99 % річних від простроченої суми та 2,99 % щомісячних процентів від суми кредиту.

Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав, натомість позичальник умови договору та встановлені ними зобов`язання перед кредитодавцем не виконав.

2.Короткий зміст рішення суду

Гайворонського районного суду Кіровоградської області рішенням від 11.10.2024 у позові АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 26.11.2021 відмовлено повністю.

Суд мотивував свої рішення тим, що кредитний договір від 26.11.2021 № між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено вже після укладення 01.09.2021 договору про відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», а тому до останнього не перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. Таким чином, можливим невиконанням ОСОБА_1 кредитного договору від 26.11.2021 № не порушуються права та законні інтереси АТ «Таскомбанк», а тому, суд вважав, позивач не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором, тобто він є неналежним позивачем.

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач у справі АТ «Таскомбанк» звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2024, просить скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким його позов до ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення суду позивач оскаржує з підстав його незаконності та необгрунтовності.

Суд не звернув уваги на умови договору відступлення права вимоги від 01.09.2021 № 01/09/21 та не врахував, що належне ТОВ «ФК «ЦФР» право вимоги до відповідачки у справі перейшло до ПАТ «Таскомбанк» з часу підписання реєстру прав вимоги, тобто 29.11.2021 пізніше укладення кредитного договору.

З огляду на це висновок суду про неналежність позивача у справі є помилковим, а рішення суду незаконним.

4.Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки ОСОБА_1 у встановлений ухвалою від 11.11.2024 строк до суду апеляційної інстанції не надійшов, хоча відповідне право, передбачене ст. 360 ЦПК України, їй суд апеляційної інстанції роз`яснив, копію ухвали суду їй вручено 26.11.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 820 (а. с. 134).

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст ходу розгляду справи в суді 04.02.2025

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але у призначений час у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Відповідно до правової позиції, яку Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, з урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, але частково.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

26.11.2021 ОСОБА_1 підписала Паспорт кредиту № 5749383 від ТОВ «ФК «ЦФР» (а. с. 41 - 42).

Того ж дня, 26.11.2021, ТОВ «ФК «ЦФР» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали кредитний договір № , згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язаний надати позичальниці кредит у сумі 63294,83 грн строком на 36 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,99 % річних та 2,99% щомісячних (а. с. 33-34).

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору позичальнику доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми за такими реквізитами: 44420,13 грн на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР»; 10000,00 грн - на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 в АТ «Таксомбанк»; 1200,00 грн - на рахунок ПАТ «СК «ТАС»; 5765,70 грн - на рахунок ПАТ «СК «ТАС»; 600,00 грн - на рахунок ПАТ «СК «ТАС»; 650,00 - грн на рахунок ПАТ «СГ«ТАС»; 200,00 грн - на рахунок ТОВ «ЦФР» за електронний ключ доступу до додатку Support UA; 459,00 грн - на рахунок ТОВ «ЦФР» за електронний ключ доступу до додатку Radar/Screen.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредит та проценти за користування ним щомісячно продовж 36 місяців рівними платежами по 4001,77 грн, які включають відповідну частину кредиту та процентів (ануїтет).

ОСОБА_1 було перераховано 44420,13 грн.

Згідно з платіжною інструкцією № ТС-256222 від 26.11.2021 ТОВ «ФК «ЦФР» перераховано на рахунок ОСОБА_1 в АТ «Таскомбанк» НОМЕР_1 в рахунок кредиту від 26.11.2021 № - 10000,00 грн (а. с. 10).

Згідно з витягом з реєстру оплачених страховок ЗАТ СК «ТАС» 26.11.2021 було здійснено сплату 600,00 грн, 5765,70 грн та 1200,00 грн (а. с. 11 - 13).

Згідно з витягом з реєстру оплачених страховок ПАТ «СГ «ТАС» 26.11.2021 було здійснено сплату 600,00 грн, 5765,70 грн та 1200,00 грн (а.с. 14-16).

Згідно з витягом з реєстру оплачених страховок ТОВ «Саппорт УА» 26.11.2021 було здійснено сплату 200,00 грн за електронний ключ доступу до додатку Support UA (а. с. 17-19).

Згідно з витягом з реєстру оплачених страховок ТОВ «РАДАРМІ» 26.11.2021 було здійснено сплату 459,00 грн на рахунок ТОВ «ЦФР» за електронний ключ доступу до додатку Radar.Screen (а. с. 20 - 22).

01.09.2021 ТОВ «ФК «ЦФР» (первісний кредитор) та ПАТ «Таскомбанк» «новий кредитор» уклали договір про відступлення права вимоги № 01/09/21 з додатками (а. с. 24 30).

Згідно з п.2.1. договору відступлення первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

У п. 2.2. цього договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору

Відповідно до реєстру прав вимоги за 29.11.2021 до договору про відступлення права вимоги від 01.09.2021 № 01/09/21 право вимоги за кредитним договором № від 28.07.2022, що укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 , загальною сумою заборгованості 63496,55 грн (63294,83 грн заборгованість по кредиту, 63,24 грн проценти, 138,48 грн щомісячні проценти) відступлене АТ «Таскомбанк» (а. с. 23).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 26.11.2021, станом на 08.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 за невиконання умов кредитного договору становить 102463,88 грн, що складається з: 60657,68 грн - заборгованості по кредиту; 10101,86 грн - заборгованість по річних процентах; 31794,34 грн - заборгованість по щомісячних процентах (а. с. 61).

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Натомість за змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, АТ «Таскомбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , як новий кредитор до якого право вимоги за кредитним договором від 26.11.2021 № перейшло від первісного кредитора - ТОВ «ФК «ЦФР» на підставі договору цесії від 01.09.2021.

Відповідачка у справі ОСОБА_1 була повідомлена про справу № 385/1260/24, яку розглянув місцевий суд, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй поштового відправлення 17.09.2024 (а. с. 105). При цьому своїм правом на відзив на позовну заяву, яке їй роз`яснив місцевий суд в ухвалі про відкриття провадження у справі від 02.09.2025 (а. с. 104), вона не скористалася.

Таким чином, ОСОБА_1 не висунула жодних заперечень проти вимог нового кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі укладеного нею з ТОВ «ФК «ЦФР» кредитним договором від 26.11.2021 № .

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову АТ «Таскомбанк» з тих підстав, що, на його думку, договір уступки права вимоги від 01.09.2021 не відповідає вимогам ст. 514 ЦК України так, як на час його укладення ТОВ «ФК «ЦФР» не мав прав кредитора за кредитним договором від 26.11.2021 № , оскільки останній укладений пізніше за договір цесії, а тому цедент не міг передати АТ «Таскомбанк» (цесіонарію) права кредитора ОСОБА_1 так, як йому самому вони ще не належали (не виникли).

З таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується так, як він ґрунтується на неправильному тлумаченні та застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 514 ЦК України обсяг прав первісного кредитора у зобов`язанні, які переходять до нового кредитор, визначається на момент їх переходу, а умови переходу визначаються договором між первісним і новим кредитором.

Отже, відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. При цьому визначальною обставиною для визначення обсягу відступлених прав є момент їх передачі та умови домовленості між сторонами договору цесії.

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (п. 56, п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18).

Відступлення права вимоги (цесія) - це сам факт заміни особи в зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Отже, положення ЦК України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватись саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Зокрема, при оцінці правових наслідків відступлення недійсного права вимоги (п. 73, п. 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).

У цій справі № 385/1260/24, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції не взяв до уваги умови укладеного 01.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» договору відступлення права вимоги № 01/09/21, а саме не врахував, що згідно з п. 2.1, п. 4.1 4.4 цього договору його астрономи досягли домовленості про відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення за плату, розмір якої визначається у відповідних реєстрах прав та вимог, які мають бути оформлені у майбутньому на підставі цього договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Отже, укладений 01.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» договору відступлення права вимоги № 01/09/21за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу права вимоги. До нього повинні застосовуватись положення законодавства щодо договорів купівлі-продажу.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке належить йому на час укладення договору купівлі-продажу, так і те, яке йому не належать, але належатиме у майбутньому. Це слідує з консенсуальної природи договору купівлі-продажу, тобто для такого договору не важливо те, чи має продавець предмет договору, чи існує він і чи він належить продавцеві. Важливо те, що продавець зобов`язується виконати свій обов`язок відносно предмета договору в майбутньому. При цьому сам договір існує як домовленість між сторонами з приводу виконання продавцем обов`язку передати покупцеві предмет договору - відступити право вимоги.

Відсутність предмету договору купівлі-продажу у продавця станом на час його укладення не може впливати на укладеність чи дійсність договору.

Таким чином, відсутність станом на 01.09.2021 у ТОВ «ФК «ЦФР» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 26.11.2021 № не підстав вважати укладений з АТ «Таскомбанк» договору відступлення права вимоги № 01/09/21неукладеним або недійсним так, як за умовами цього договору цемент зобов`язався надалі передати цесіонарію як існуючі, так і набуті ним у майбутньому права кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення згідно зі щоденними реєстрами.

Як вбачається з доданого позивачем до позовної заяви реєстру прав вимоги за 29.11.2021 до договору про відступлення прав вимоги від 01.09.2021 № 01/09/21, на час підписання цього реєстру сторонами цесії ТОВ «ФК «ЦФР» володів правом вимоги за кредитним договором від 26.11.2021 № , укладеним ним з ОСОБА_1 .

Дійсність права вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» до ОСОБА_1 , яке виникло на підставі договору від 26.11.2021 № 7385749, ніким не оспорена, а підстав вважати такий правочин нікчемним немає.

Згідно з п. 3.3 договору про відступлення прав вимоги від 01.09.2021 № 01/09/21 право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам.

Разом з позовною заявою позивач надав до суду першої інстанції виписку з Реєстру прав вимоги за 29.11.2021 до договору про відступлення прав вимоги від 01.09.2021 № 01/09/21, згідно з якою порядковим номером 146 мається запис про те, що ТОВ «ФК «ЦФР» передало АТ «Таскомбанк» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 26.11.2021 № 7385749 в сумі 63496,55 грн з яких: 63294,83 грн заборгованість по кредиту, 63,24 грн проценти, 138,48 грн щомісячні проценти (а. с. 23), а також копію платіжної інструкції банку 29.11.2021 № 816613210 за якою АТ «Таскомбанк» сплатив ТОВ «ФК «ЦФР» суму грошових коштів згідно з договором про відступлення прав вимоги від 01.09.2021 № 01/09/21 (а. с. 35).

Отже, згідно з умовами договору про відступлення прав вимоги від 01.09.2021 № 01/09/21 саме 29.11.2021 відбулася передача (цесія) належних ТОВ «ФК «ЦФР» прав кредитора ОСОБА_1 за кредитним договором від 26.11.2021 № 7385749 новому кредитору - АТ «Таскомбанк».

Саме на це наголошував позивач у позовній заяві, проте суд помилково знехтував цим аргументом.

З огляду на таке, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не являється кредитором відповідача й йому не належить права вимоги за кредитним договором є помилковим, оскільки ґрунтується на неправильному тлумаченні й застосуванні норм матеріального права.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення від 11.10.2024 послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п. 132 постанови від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, про те, що права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

Цей висновок не суперечить висновкам Верховного Суду, які навів суд апеляційної інстанції вище за текстом цієї постанови, а також висновкам апеляційного суду у справі, яка переглядається, оскільки договір цесії з позивачем уклав кредитор відповідача, який набув відповідне право вимоги та володів ним до моменту його передачі позивачу 29.11.2021 і саме з цієї дати відбулася заміна кредитора у зобов`язані, яке виникло на підставі кредитного договору від 26.11.2021 № 7385749.

З цього слід зробити висновок, що сторони у цій справі є належними.

Щодо розміру права вимоги, яке належить позивачу, як новому кредитору, то, як вже зазначалося, відповідно до ст. 514 ЦК України, він визначається на момент переходу розміром прав, які належали первісному кредитору.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017).

Згідно з п. 1.4, абз. 2 п. 2.2 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» таАТ «Таскомбанк» договору про відступлення прав вимоги від 01.09.2021 № 01/09/21 розмір заборгованості позичальників, права вимоги до яких відступаються згідно Реєстру прав вимог, вказуються у кожному окремому Реєстрі до цього договору.

Як вбачається із виписки з Реєстру прав вимоги за 29.11.2021 до договору про відступлення прав вимоги від 01.09.2021 № 01/09/21, АТ «Таскомбанк» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 26.11.2021 № 7385749 в сумі 63496,55 грн з яких: 63294,83 грн заборгованість по кредиту, 63,24 грн проценти, 138,48 грн щомісячні проценти (а. с. 23).

Однак у позові поставлено вимогу про стягнення з відповідачки заборгованості в сумі 102463,88 грн, яка складається з наступного: 60657,68 грн - заборгованості по «тілу» кредиту; 10101,86 грн - заборгованість по річних процентах; 31794,34 грн - заборгованість по щомісячних процентах.

Позивач ніяк не обґрунтував право вимоги процентів за користування кредитом у розмірі більшому, ніж йому передав первісний кредитор, а тому його вимоги, які перевищують розмір набутого ним за договором права вимоги до ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Крім того, з наданого позивачем разом з позовною заявою розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 частково сплатила позивачу заборгованість, а саме: 06.01.2022 в сумі 4001,77 грн (839,83 + 1269,42 + 1892,52); 07.02.2022 1,39 грн; 08.02.2022 4000,05 грн (649,8 + 1457,73 + 1892,52); всього 8003,21 грн.

Отже, дійсний розмір несплаченої ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором від 26.11.2021 № 7385749 становить:

63496,55 8003,21 = 55493,34 грн.

Тому позов підлягає задоволенню частково в межах дійсної заборгованості, право вимоги на яку має позивач.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Враховуючи, що висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи, а також те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

10.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з скасуванням рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за сплачений ним судового збору за подання до суду першої інстанції позовної заяви та за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: за подання до суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн (а. с. 4), за подання апеляційної скарги 3633,60 грн (а. с. 119), всього - 6056,00 грн; вимоги позивача підлягають задоволенню на 54% (55493,34х100/102463,88); розмір присудженої компенсації 20217,54 грн (6056,00/100х54).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2025 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором від 26.11.2021 № в сумі 55493,34 грн (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста дев`яносто три гривні п`ятдесят п`ять копійок). В решті відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» компенсацію сплаченого судового збору в сумі 2027,54 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 04.04.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко