Справа № 355/2000/24
Провадження № 2/355/175/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Баришівський районний суд Київської області

у складі: головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Котенко Л.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нежилим приміщенням шляхом виселення.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою у якій просить виселити відповідача ОСОБА_3 з незаконно займаного нежилого приміщення по АДРЕСА_1 . Стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду, а також за послугу адвоката з урахуванням податків в сумі 276750,00 гривень. Накласти арешт на оспорюване майно.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 1978 році він особисто побудував капітальний гараж нежитлове приміщення розмір 75 кв.м на 3-є дверей, який розташований в АДРЕСА_2 . Він сильно хворів, у 2010 році переніс складну операцію, у 2012 році язва шлунку, у 2014 році важка гіпертонічна хвороба, 2019 році дуже складна онкологічна операція з видаленням частини внутрішніх органів живота. В 2019 році йому стало відомо, що частину його приватного гаражного нежитлового приміщення 25 кв.м. шахрайським методом було відчужено і продано відповідачу ОСОБА_3 .. Його заспокоювали у прокуратурі, що по документах ОСОБА_3 купив гараж, який розміщений по іншій адресі. За час його хвороби ОСОБА_3 поміняв залізні двері на гаражі та замки. На його прохання показати документи на гараж та впустити в приміщення відповідач ОСОБА_3 відмовився, пояснив, що це його гараж. Під час розмови з відповідачем ОСОБА_3 біля гаражу, той висловив думку, що до його продажу. Він вважає, що незаконними діями відповідач ОСОБА_3 захопив його приватне майно без будь-яких підстав, порушив право користування його нежитловим приміщенням загальною площею 25 кв.м..

Позивач ОСОБА_1 у судовому засідання позовні вимоги підтримав, послався на вище означені обставини.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що гараж на який претендує позивач ОСОБА_1 йому не належить, адреси розташування гаражів різні. Позивач ОСОБА_1 вказує, що йому належить гараж по АДРЕСА_1 , гараж, який належав ОСОБА_3 знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .На даний момент гараж належить іншій особі ОСОБА_4 , яка купила його у ОСОБА_3 ..

Вислухав сторони суд приходить до висновку про можливу відмову у заявлених позовних вимогах.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Копію паспорта позивача з якого слід, що він є громадянином України(а.с.13-14)

Позивачем ОСОБА_1 надано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якої вбачається, що за ним зареєстровано нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 202, будівля гаражу, який не є житловим приміщенням, загальна площа 75 кв.м., побудований 1978 році, адреса об`єкту АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації 07 лютого 2018 року о 14 годині 44 хвилин.(а.с.8)

Копію довідки від селищної голови Баришівської селищної ради Вареніченко О.П. з якої слід, що була впорядкована нумерація та адреса житлових будинків і земельних ділянок на території ради адреса земельної ділянки для гаражного будівництва в АДРЕСА_1 . 34-г було змінено на АДРЕСА_1 . (а.с.7)

Копію довідки МСК АВ 1096881про те, що ОСОБА_1 є інвалідом 2-гої групи загального захворювання з 19 вересня 2023 року.(а.с.6)

Копію технічного паспорта на гараж по АДРЕСА_4 який виготовлений станом на 23 листопада 1989 року кооперативом «Трубіж» загальна площа гаража 75 кв.м. на 3 двері, земельної ділянки 0,0084 га.(а.с.15-16)

Фото копії повідомлень відповідачу ОСОБА_3 про повернення ключів від гаражу.(а.с.11-12)

Представником відповідача ОСОБА_2 надані письмові докази а саме:

Копію рішення від 09 січня 2023 року Баришівського районного суду Київської області за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про захист власника гаражу, визнання рішень незаконними, визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та відновлення становища, яке існувало до порушеного права, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог.(а.с.26-35)

Копію постанови від 06 березня 2024 року Київського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 09 січня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про захист власника гаражу, визнання рішень незаконними, визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та відновлення становища, яке існувало до порушеного права. Згідно постанови апеляційний суд погодився з рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог.(а.с.36-46)

Копію договору відчуження купівлі-продажу земельної ділянки у тому числі з розташованими на ній об`єктами нерухомого майна від 21 листопада 2024 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно якого ОСОБА_3 продав земельну ділянку з розташованим на ній об`єктом нерухомого майна, а саме будівлю-гаража з оглядовою ямою 1978 року побудови. Розмір площі 25,40 кв.м.. Будівля гаража належить продавцю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Посвідченого державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Малиновською Н. В. 13 вересня 2014 року та зареєстровано в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 вересня 2014 року. Право власності на земельну ділянку, що відчужується за цим договором зареєстровано за ОСОБА_3 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 лютого 2017 року. Земельна ділянка, що відчужується за цим договором має площу 0,0027 га. кадастровий номер земельної ділянки :01:017:0038.(а.с.47-49)

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України слід, що Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно до ст. 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно до ч.1 ст. 387 ЦК України слід, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Про це було зазначено у постанові ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18.

Отже, як було встановлено судом позивач надав до суду технічний паспорт на гараж та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на гараж який збудований 1978 році загальною площею 75 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Однак ним не були надані докази, які б вказували на право власності на земельну ділянку під гаражем чи володіння цією земельною ділянкою; декларацію про введення гаражу в експлуатацію, рішення суду про визнання права власності якщо таке мається ; нотаріально засвідчений договір про розподіл майна між подружжям якщо такий мається. Наданий технічний паспорт на нерухоме майно об`єкта не підтверджує право власності, не заміняє собою свідоцтво про право власності чи договір купівлі-продажу або інший правоустановчий документ на об`єкт нерухомого майна. Технічний паспорт не дає право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю це лише документ, який фіксує технічні дані об`єкта. Державна реєстрація права не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

З свого боку стороною відповідача було доведено правомірного набуття гаражу який зовсім має іншу адресу розташування, право власності на нього має офіційного документу виданого за довго до реєстрації позивачем прав на гараж в реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно наданий копій рішення суду слід, що була зроблена оцінка виникнення право власності у ОСОБА_3 , який надав докази про отримання земельної ділянки яка має кадастровий номер у власність та набуття будівлі гаража на праві спільної сумісного майна подружжя набуте у власність за договором купівлі продажу в період зареєстрованого шлюбу, за кадастровим номером. Крім того з наданих доказів згідно договору купівлі продажу змінився власник гаража.

Вимога про накладання арешту на оспорюване майно, яку прямо у прохальній частині наполягав позивач, судом не може бути виконано, оскільки це окрема процесуальна дія і відрізняється від розгляду позовної заяви.

З таких підстав в цій частині позовних вимог слід відмовити позивачу у їх задоволенні у зв`язку з їх недоведеності.

Стосовно стягненню моральної та матеріальної шкоди на користь позивача суд приходить до висновку у відмові у задоволенні заявлених позовних вимог.

Як слід за ч.1,ч.2,ч.3 ст. 22 ЦК України , що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ч.1,ч.2.,ч.4,ч.5 ст. 23 ЦК України слід, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, стороною позивача не було доведено про заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди, а також понесені витрати на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 128, 141, 223, 229, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.182,321,328,387,391 ЦК України.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нежилим приміщенням шляхом виселення, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського

районного суду С. І. Чехов