РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.04.2025 с-ще Тиврів 145/2081/24

2/145/249/2025

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іванця В. Д.

за участю секретаря Урсуляк Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Служби у справах дітей Попик А.О.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклувальника та стягнення аліментів, треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради, ОСОБА_3 ,,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2024 неповнолітня ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклувальника та стягнення аліментів, обґрунтовуючи позов тим, що вона є донькою ОСОБА_4 , відомості про батька у свідоцтві про її народження внесено зі слів матері, у порядку ч. 1 ст. 135 СК України.

З червня 2024 року вона проживає окремо від матері, з рідною тіткою - ОСОБА_3 .

За життя з матір`ю, остання систематично вживала алкогольні напої, не цікавилась її життям, не забезпечувала необхідним харчуванням, одягом, медичним доглядом, свідомо не бажала виявляти турботу щодо неї, не надавала їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу, не створювала умов для отримання нею освіти. Після того як вона переїхала проживати до тітки, мати телефонує їй дуже рідко, переважно в стані алкогольного сп`яніння, інколи просить гроші, не цікавиться як вона живе. Мати не піклується про її фізичний і духовний розвиток як дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо неї.

На даний час її тітка ОСОБА_3 повністю забезпечує її, надає достатньо матеріальних засобів для того, щоб вона могла нормально харчуватися, одягатися та розвиватися відповідно до свого віку, піклується про її фізичний та духовний розвиток, створює всі необхідні умови для її життя, розвитку та навчання, тобто фактично виконує функції її піклувальника. Для неї у будинку тітки виділено окрему кімнату, вона забезпечена всім необхідним для навчання, має окреме місце для сну та місце для виконання домашніх робіт.

Просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо неї, призначити піклувальником її тітку ОСОБА_3 , стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття та звільнити її від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 09.12.2024 призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

26.02.2025 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві, проти прийняття заочного рішення не заперечують.

Представник органу опіки та піклування Сутисківської селищної ради Попик А.О. позов підтримує, не заперечує щодо його задоволення, повідомила, що сім`ї відповідача, як сім`ї, що перебуває в складних життєвих обставинах, з весни 2024 року їх службою надавалася послуга соціального супроводу, в зв`язку з чим неодноразово виїжджали по місцю проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , проводили бесіди, роз`яснювали наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків. Разом з тим з червня 2024 ОСОБА_4 проживає в іншому місці, долею доньки не цікавиться, позивач мешкає в тітки ОСОБА_3 .

Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо їх задоволення.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, хоча про розгляд справи була належним чином повідомлена в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відзиву до суду не подала. Так, згідно з відповіддю з ЦНАП Сутисківської селищної ради №42/12-05 ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначену адресу рекомендованими листами було скеровано судові повістки про виклик до суду на 08.01.2025, 29.01.2025, 26.02.2025, 24.03.2025, однак до суду повернуто рекомендовані повідомлення разом з довідкою (Ф.20) - "адресат відсутній за вказаною адресою", судова повістка про виклик до суду на 07.04.2025 повернута разом з довідкою (Ф.20) - "адресат відмовився".

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.

Третя особа ОСОБА_3 , яку допитано судом за клопотанням представника позивача, в судовому засіданні повідомила, що є рідною тіткою позивача ОСОБА_1 . Її сестра ОСОБА_4 в червні 2024 року покинула свою доньку ОСОБА_1 та, на скільки їй відомо, переїхала в м. Вінницю. Спочатку її племінниця ОСОБА_1 мешкала в однієї тітки, а потім попросилася проживати у неї. З липня 2024 року позивач ОСОБА_1 мешкає разом із нею та її сім`єю. За 10 місяців ОСОБА_4 не поцікавилася долею своєї дитини, не допомагала, не одягала, не взувала її. Вона зв`язувалася з сестрою - відповідачкою ОСОБА_4 , просила її одуматися, оскільки вона залишила неповнолітню дитину. Повідомила, що ОСОБА_4 зловживала алкогольними напоями, приводила додому чоловіків, в зв`язку з чим виникали бійки. Це все бачила позивач - неповнолітня ОСОБА_1 , яка неодноразово викликала поліцію, а також самостійно зверталася до органу опіки та піклування Сутисківської селищної ради. З червня 2024 року відповідачка декілька разів приїжджала в село, але з донькою не спілкувалася. З цих причин вважає за доцільне позбавити її сестру батьківських прав. Вона ж, на її думку, забезпечила належні умови для проживання племінниці, а саме окремою кімнатою, місцем для навчання. Племінниця слухняна, гарно навчається, в них добрі стосунки, конфліктів жодного разу не виникало. Хоче, щоб позивач ОСОБА_1 так і проживала з нею, бо рахує її своєю третьою дитиною.

Позивач, неповнолітня ОСОБА_1 , в судовому засіданні повідомила, що її мати ОСОБА_4 постійно вживала алкогольні напої, не забезпечувала їй нормального життя, виховання. З 16.06.2024 мати взагалі залишила її, їй відомо, що вона вийшла заміж та переїхала в м. Вінницю. На даний час чоловік матері служить в ЗСУ, а вона проживає з його другом. З червня 2024 року вона не бачила матері, остання не цікавиться її долею, навчанням, не допомагає, навіть не привітала на День народження. Лише мати декілька разів телефонувала їй у стані алкогольного сп`яніння та просила в неї гроші, при цьому вона їй повідомляла, що вона неповнолітня та коштів не має. З цих причин заблокувала телефонні дзвінки від матері. На запрошення тітки ОСОБА_3 з липня 2024 року проживає з нею. Тітка її любить, забезпечує всім необхідним. Також з тіткою проживає її чоловік ОСОБА_5 , двоє дітей та онучка. Із донькою тітки ОСОБА_6 майже одного віку, з нею дружать як рідні сестри. Відносини в новій сім`ї добрі, її ніхто не ображає.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою відповідачки ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.5).

Відомості про батька ОСОБА_1 у свідоцтві про її народження внесено зі слів матері у порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 4 від 31.07.2024 (а.с.6)

У характеристиці виданій КЗ «Тиврівський науковий ліцей» відносно ОСОБА_1 , учениці 4 курсу (11 класу) природничого факультету (а.с.12), зазначено, що мати ОСОБА_4 протягом останнього часу активної участі в шкільному житті доньки участі не приймала, зі своєї ініціативи з учителями не спілкувалась, на батьківських зборах присутня не була.

Відповідно до акта обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 від 23.09.2024 (а.с.11) для ОСОБА_1 виділена своя кімната, на момент влаштування дитини в сім`ю рідної тітки ОСОБА_7 забезпечена всім необхідним для навчання, має окреме місце для сну та для виконання домашніх робіт.

Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 (а.с.10), який затверджений рішенням виконавчого комітету Сутисківської селищної ради від 01.10.2024 №106 "Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 " (а.с.9) виконком селищної ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У висновку також зазначено, що відповідно до характеристики старости с. Шершні від 19.08.2024 №32 ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, палить та негативно впливає на виховання дитини. З червня 2024 року поїхала до м. Вінниця й не повертається, до доньки телефонує, перебуваючи в нетверезому стані, не піклується про неї.

Відповідно до висновку про доцільність встановлення опіки/піклувальника та відповідність її інтересам від 23.12.2024 № 02-15/734 (а.с.38) служба у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 піклувальником над ОСОБА_1 , що буде відповідати інтересам дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІ (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться х дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з ч. 1 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, указаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду з позовом, неповнолітня ОСОБА_1 , яка досягла 16 років, як на підставу позбавлення батьківських прав посилалася на те, що мати ОСОБА_4 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неї, не дбає про неї, не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням, потребами, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у підготовці до самостійного життя.

Отже, правовою підставою для позбавлення батьківських прав відповідача позивач визначив п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Водночас суд зазначає, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стосовно висловленої у судовому засіданні позиції неповнолітньої позивачки, доньки відповідача, яка бажає, щоб її матір позбавили батьківських прав щодо неї, суд зазначає наступне.

Європейська конвенція про здійснення прав дітей 1996 року (набрала чинності в Україні 01.04.2007) була ратифікована ЗУ від 03.08.2006 № 69-V із заявою до ст. 1 такого змісту: «Відповідно до п. 4 ст. 1 Конвенції Україна заявляє, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; установлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі, її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном)».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Наведене дає підстави для висновку, що з досягненням відповідного віку, який дає можливість дитині висловити свою думку, у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у вирішенні питання про позбавлення її біологічних батьків батьківських прав щодо неї, а тому реалізація права дитини бути заслуханою не повинна залежати від наявності клопотання сторін.

Отже, для правильного застосування норм права під час вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав одного із батьків та з`ясування усіх обставин, необхідних для ухвалення рішення в інтересах дитини, перед прийняттям рішення суд надає можливість дитині висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя.

У судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_1 , яка досягла 16 років та яка є позивачем по справі чітко висловили свою позицію щодо необхідності позбавлення батьківських прав її матері, яка останніх 10 місяців взагалі не цікавиться її долею, уникає зустрічей, спілкування та не допомагає матеріально.

Також суд зазначає, що позиція позивача узгоджується з іншими матеріалами справи, а саме висновком служби у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради, затвердженого виконавчим комітетом указаної ради про доцільність позбавлення батьківських прав, довідкою зі школи про те, що мати не цікавиться вихованням і навчанням дитини, показами ОСОБА_3 .

Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері, яка фактично залишається чужою людиною може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору.

Таке відношення відповідача до своїх батьківських обов`язків хибно впливає на виховання та формування світогляду дитини, остання жодних заперечень до суду та органу опіки та піклування щодо вирішення питання про позбавлення її батьківських прав не надала, виклики до суду проігнорувала.

Отже, суд зазначає, що позивач довів обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що небажання матері спілкуватися з донькою та брати участь у їх вихованні, остаточне і свідоме самоусунення від виконання своїх обов`язків з її виховання, і остаточна втрата можливості налагодження стосунків між матір`ю та донькою свідчать про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав.

Щодо вимоги про призначення позивачу піклувальника суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Частина 4 статті 60 ЦК України визначає, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Суд вважає, що з метою забезпечення прав та законних інтересів неповнолітньої ОСОБА_1 її слід призначити піклувальником ОСОБА_3 , яка є її рідною тіткою, що узгоджується з позицією самої дитини та висновком служби у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на користь позивача суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

За ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ст. 182 ЦК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Враховуючи, що стан здоров`я дитини і відповідача є задовільним, що інших утриманців у відповідача немає, а також те, що будь-яких вагомих підстав, які б мали істотне значення при визначенні розміру аліментів не існує, потрібно стягувати з ОСОБА_4 аліменти на користь та утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 є неповнолітньою, ученицею 4 курсу (11 класу) КЗ "Тиврівський науковий ліцей" Вінницької обласної ради, самостійного доходу немає, предметом позову є захист сімейних прав, а тому суд дійшов висновку відповідно до ст.136 ЦПК України та ст. 8 Закону України "Про судовий збір" звільнити її від сплати судового збору за позовну вимогу не майнового характеру про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів - звільнена.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд присуджує судовий збір, за позовні вимоги немайнового характеру, з відповідача з врахуванням мінімального розміру судового збору (1211,20+1211,20).

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст. 150, 152, 157, 164 СК України, керуючись ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 136, 141, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянку України, батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Призначити піклувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її тітку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягувати з ОСОБА_4 на користь неповнолітньої доньки ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2024 року, дня подання позовної заяви, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок в дохід держави.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 08 квітня 2025 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Сутисківської селищної ради, , юридична адреса: просп. Перемоги, буд. 21, с-ще Сутиски Вінницького району Вінницької області.

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Іванець В. Д.