Справа №442/134/25
Провадження №2/442/368/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

07 квітня 2025 року місто Дрогобич Львівської області

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Коваль Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Галишиним Андрієм Васильовичем до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Кісілевич О.М. звернувся у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та

ОСОБА_3 процесі розгляду справи представник позивача адвокат Галишин А.В. подав суду уточнену позовну заяву в якій просить постановити рішення яким розірвати шлюб укладений 15 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який зареєстрований на підставі свідоцтва про шлюб, актовий запис № Е 3954 /2016.

В обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що 15 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в м. Мюнхен було укладено шлюб, який зареєстрований на підставі свідоцтва про шлюб, актовий запис № Е 3954/2016. Сторони по справі не мають спільних дітей, вони вже довгий час разом не проживають, однак відповідач не надає згоду на розірвання шлюбу добровільно через органи ДРАЦС. Сторони не ведуть спільного господарства, починаючи з 2021 року на протязі 3 років вони не проживають разом і живуть по окремим адресах.

Після укладення шлюбу сторони спільно проживали п`ять років. Із спливом часу відносини між сторонами погіршувались, у них часто виникали сварки, непорозуміння, були різні погляди на сімейні цінності та обов`язки. З часом вони стали чужими один до одного. Дружина позивача не має наміру та бажання більше бачити позивача, вони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення між ними неможливе. Відтак, на підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112, СК України просить позов задовольнити.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено до судового розгляду на 18.03.2025.

Сторони у судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомили, відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву на позов.

18.03.2025 розгляд справи було відкладено на 07.04.2025, у зв`язку з неявкою відповідача.

Представник позивача адвокат Галишин А.В. 07.04.2025 подав суду заяву у якій вказав, що позов підтримує, просив розглянути справу у його відсутності на підставі наявних доказів, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Одночасно просив залишити судові витрати за позивачем.

Судом також було задоволено заяву представника позивача про розгляд даної справи за його відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд справи.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У своєму рішенні від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03) Європейський Суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне.

Так, судом встановлено, що15 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в м. Мюнхен було укладено шлюб, який зареєстрований на підставі свідоцтва про шлюб, актовий запис № Е 3954/2016. Сторони по справі не мають спільних дітей, тривалий час разом не проживають, не ведуть спільного господарства.

Судом також встановлено, що після укладення шлюбу сторони спільно проживали п`ять років. Із спливом часу відносини між сторонами виникали сварки, непорозуміння, були різні погляди на сімейні цінності та обов`язки. Жоден із сторін не має наміру та бажання зберегти сім`ю, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, примирення між ними неможливе.

В силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки.

Згідно із ст. 24 зазначеного Кодексу, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно із ст. ст. 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу.

Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя.

Виконуючи вищенаведені приписи, а також враховуючи ту обставину, що сторони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, між сторонами втрачено взаєморозуміння, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права подружжя, а тому їх шлюб слід розірвати, оскільки такий носить виключно формальний характер.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 1211,20 грн. і підтверджуються квитанцією слід залишити за позивачем, оскільки представник позивача зазначив про таке у відповідно поданій заяві.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду матеріали цієї справи не містять.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в м. Мюнхен, який зареєстрований на підставі свідоцтва про шлюб, актовий запис № Е 3954/2016.

Судові витрати по справі - залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційнускаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне найменування сторін по справі.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній).

Дата складення повного судового рішення, ухваленого заочно: 07.04.2025.

Суддя Р.Г. Коваль