Справа №297/1162/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді ФЕЙІРА О. О., при секретарі судового засідання Геревич Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Берегівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Берегівського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту смерті її бабки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, в м. Донецьк Донецької області, Україна.

Заяву заявницею мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була зареєстрована і померла в місті Донецьк Донецької області, Україна. Маючи в наявності свідоцтво про смерть останньої, видане органами реєстрації актів цивільного стану не признаної республіки, 21.03.2025 вона звернулася до Берегівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо реєстрації смерті бабки ОСОБА_2 .. Однак, такий в усній формі відмовив їй у реєстрації смерті останньої, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьк з причини відсутні підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразка відповідно до законодавства України на підставі, наданих нею документів. А тому, оскільки у реєстрації смерті її бабки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьк Берегівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області їй відмовлено, просила встановити факт смерті її бабки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, в м. Донецьк Донецької області, Україна. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявниці для отримання свідоцтва про смерть бабки.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак згідно прохальної части заяи, просила справу розглянути без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю (а.с. 1-2).

Представник заінтересованої особи Берегівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання також не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява провстановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабкою заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10-20).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21 лютого 2025 року, виданого Донецьким міським відділом запису актів цивільного стану Управління ЗАГС, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , в м. Донецьк (а.с. 21).

Статтею ст. 17 ч. 1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки ОСОБА_2 померла на тимчасово окупованій території України, та вищевказане свідоцтво про смерть останньої серії НОМЕР_1 від 21 лютого 2025 року, видане Донецьким міським відділом запису актів цивільного стану Управління ЗАГС не може бути прийняте відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті особи, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Так, в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №9-1130/0/4-16 від 15.04.2016 року, надано роз`яснення про окремі питання застосування Закону України №990-VIII від 04 лютого 2016 року "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України", в якому, зокрема, наводяться рекомендації щодо окремих питань визнання належними та допустимими доказів на підтвердження факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» із змінами, норми якого стосуються тимчасово окупованої території, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ч. 5 ЦПК України, згідно якого обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Таким чином, на підставі вищенаведеного суд вважає встановити факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, що необхідне заявниці для реєстрації смерті та отримання свідоцтва по смерть останньої.

Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи (ч. 5 ст. 317 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 81, 258, п. 8 ч. 1 ст. 315, ч. 1, ч. 4 ст. 317, 319, 354, 355 ЦПК України,

рішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Берегівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, - задоволити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Донецьк, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, в м. Донецьк Донецької області, Україна.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, підлягає негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр ФЕЙІР