Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/7136/23
Провадження №: 2/332/361/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Петракей Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

30.11.2023 Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, про те що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Так, за період 01.10.2015 року по 01.09.2023 року Концерн «МТМ» надав послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі належним чином не здійснювали оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 39999 грн. 30 коп., яку просить суд стягнути з відповідачів на свою користь, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн. та повернути надміру сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2024 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено в повному обсязі.

19.06.2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 05.04.2024 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги.

Проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що позов подано з перевищенням строку позовної давності, і при ухваленні заочного рішення, без участі відповідача під час розгляду справи, відповідача було позбавлено можливості надати заяву про застосування позовної давності до цивільного спору. Також, зазначила, що позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.10.2015 по 01.09.2023, а розрахунок заборгованості містить період заборгованості з січня 2016 року по серпень 2023 рік. А в самому розрахунку січень 2016 року зазначається чотири рази з різними сумами нарахування до сплати. Крім того, в розрахунку не зазначені: обсяг спожитих послуг та розрахунок визначення даного обсягу; ціна послуги з посиланням на документ, яким вона визначена; не надані докази в підтвердження надання обсягу спожитої послуги; дата здійсненої оплати та сума заборгованості з помісячною розбивкою. В розрахунку позивач зазначив кількість зареєстрованих осіб 4, при цьому в довідці «щодо заборгованості за надані послуги» значиться 3 особи. До того ж, прим визначенні обсягу спожитої послуги з централізованого опалення, враховується обсяг опалювальної площі, а не кількість осіб. Який розмір опалювальної площі позивачем враховувалась при здійсненні розрахунку позивачем не зазначено. Вказані недоліки розрахунку свідчать про його необґрунтованість і відповідно він не може бути доказом наявності заборгованості визначеній ним суми. Крім того, зазначила, що вона здійснює догляд за особою з інвалідністю, а саме: за своїм сином ОСОБА_1 , який також є відповідачем по справі. Оскільки він є інвалідом 2 групи, відповідно до п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05.04.2024 року, зокрема стягнуто в рівних частках з відповідачів, в тому числі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 715, 73 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2024 року заочне рішення від 05.04.2014 року, ухвалене за результатами розгляду цивільної справи за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

03.02.2025, через підсистему «Електронний суд», від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до якого просить суд долучити до матеріалів справи виправлений варіант розрахунку заборгованості за період з 01.10.2015 по 31.08.2023 та зазначено, що при формуванні розрахунку заборгованості, мало місце допущення технічної описки в періоді заборгованості. Дана технічна описка жодним чином не вплинула на загальний обсяг нарахувань.

Крім того, надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначено, що з огляду на встановлену практику Верховного Суду України та чинне законодавство України Позивачем не пропущено строк позовної давності:

1. Звертаючись до суду Позивачем було враховано продовження стоків позовної

давності на період дії карантину.

2. Оплати здійснені відповідачами переривають строк позовної давності та

розпочинають перебіг спочатку.

3. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 6-43цс17, суд повинен дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, в інакшому випадку здійснений платіж є визнанням боргу в цілому, а не його частини.

Представник Концерну «Міські теплові мережі» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладений у позовній заяві.

Відповідачі у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, з підстав, викладених у заяві про перегляд заочного рішення.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організацій договірних відносин, визначених ч. 1 цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 цього Закону.

Частиною 5 ст. 13 Закону встановлено, що у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

02.10.2021 на виконання вимог Закону, позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків.

Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» , який діє на підставі статуту надає послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані по теперішній час відповідачі , що підтверджується відповідями виданими на запити суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 12.01.2024 (а.с.20-22).

Станом на 01 листопада 2021 року Типовий Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем є укладеним.

У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 5 ч. 2 ст. 7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року та №2189-VIII від 09.11.2017 року відповідно (далі Закони України №1875-IV, №2189-VIII) споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Проте, як зазначено позивачем у позові і проти чого не надано заперечень відповідачами, зобов`язання зі сплати спожитих послуг остання належним чином не виконували відповідачі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 39999 грн. 30 коп., що підтверджується відповідною довідкою та виправленим розрахунком (а.с. 12, 101-102).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Перевіривши наданий позивачем виправлений розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Таким чином, судом встановлено і підтверджено наданими позивачем достатніми письмовими доказами той факт, що відповідачі дійсно отримали послугу з постачання теплової енергії у період з 01.10.2015 року по 01.09.2023 року, але належним чином не виконали свої зобов`язання за укладеним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом пред`явлення позову про стягнення суми заборгованості.

Згідно ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями , що випливають із договору.

Щодо застосування судом строку позовної давності за заборгованістю, яка виникла за період з 01.10.2015 по 01.11.2020 суд зазначає наступне.

Так, згідно розрахунку заборгованості, який суд визнає належним та допустимим доказом, заборгованість за надані у квартиру АДРЕСА_2 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2015 по 01.09.2023 становить 39999,30 гривень.

Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував відповідачу заборгованість за централізоване опалення, постачання гарячої води та теплової енергії за період з 01.10.2015 по 01.09.2023.

З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 30.11.2023 року (згідно штампу з відміткою суду).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний щомісяця здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як видно із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачі в жовтні, листопаді, грудні 2016 року частково сплатили позивачу заборгованість в сумі по 200,00 грн. кожного місяця, у лютому 2017 року 400,05 грн., травні 2017 року 200,00 грн., червні 2017 року 200,05 грн., серпні 2017 року 200,00 грн., жовтні 2017 року 500,00 грн., грудні 2017 року 1000,00 грн., березні 2018 року 2007,85 грн., вересні 2018 року 319,40 грн., січні 2019 року 1100,00 грн., лютому 2019 року 1151,50 грн., жовтні, грудні 2020 року по 200,00 грн. кожного місяця, березні 2021 року 200,00 грн., червні 2021 року 200,80 грн., листопаді 2021 року 529,00 грн., грудні 2021 року 300,00 грн., березні 2022 року 2000,80 грн.

Вказані дії відповідачів свідчать про фактичне визнання заборгованості за надані Концерном «МТМ» послуги та відповідно до норм частини першої статті 264 ЦК України - про переривання перебігу строку позовної давності.

Крім того, пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який востаннє було продовжено до 31.08.2022, згідно постанови КМУ № 630 від 27.05.2022.

Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні введено 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу не припинено і не скасовано, таким чином з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинено.

З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 30.11.2023 року, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності за заявою відповідача, оскільки позивачем цей строк не пропущений.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що доводи відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, та доходить до висновку, що позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2015 по 01.09.2023 в межах строку позовної давності

За таких обставин, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.10.2015 по 01.09.2023, у розмірі 39999,30 грн.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, тому зазначена сума підлягає стягненню у солідарному порядку із відповідачів на користь позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи, що підтверджується Довідкою до акту МСЕК від 18.04.2024, серія 12 ААГ №823105, а отже звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки відповідач ОСОБА_1 звільнений від оплати судових витрат, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 715,73 грн. підлягають компенсації за рахунок держави, а з відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у частковому співвідношенні у розмірі 715, 73 грн. з кожного.

Пунктом 3. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Ставка судового збору за подання позовної заяви складає 2 147,20 грн. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 435,90 грн. У зв`язку з цим, надлишок сплаченого розміру судового збору підлягає поверненню, згідно приписів Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268, 280-284,288 ЦПК України, ст. ст. 64, 67, 68 ЖК УРСР, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Заводського району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (рахунок № НОМЕР_4 у Філії АТ "Укрексімбанк" у м. Києві, МФО 322313, суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 39999 гривень 30 копійок.

Стягнути в рівних частках зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (рахунок № НОМЕР_5 , ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, , понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі по 715 грн. 73 коп. з кожного.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 у розмірі 715,73 грн., компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути Концерну «Міські теплові мережі», , МФО 320478, IBAN: НОМЕР_5 , ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК», свідоцтво платника ПДВ №11030127, ІПН: 49 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 288 гривень 70 копійок на р/р UA 0008510, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ЄРДПОУ отримувача: 37941997, отримувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап.Заводс./22030101 Державна судова адміністрація України, 050, згідно платіжної інструкції № 170123109 від 17 січня 2023 року на суму 2435 гривень 90 копійок.

Повний текст рішення виготовлено 09.04.2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко