У х в а л а

4 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 753/23137/17

Провадження № 61-15786ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі разом - скаржниці), інтереси яких представляє адвокат Ковальчук Олег Миколайович (далі - адвокат),

на постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_3 (далі - позивач), правонаступником якого є ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савчук Олени Анатоліївни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Делі Наталії Георгіївни - про визнання договору дарування і договору іпотеки недійсними, скасування записів про державну реєстрацію права власності та про іпотеку і

в с т а н о в и в :

1. У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсним договір дарування 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира), укладений 25 травня 2017 року ОСОБА_5 із ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савчук О. А., зареєстрований у реєстрі за № 626 (далі - договір дарування);

- визнати недійсним договір іпотеки на квартиру, укладений 17 листопада 2017 року ОСОБА_7 із ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Делі Н. Г., зареєстрований у реєстрі за № 3243 (далі - договір іпотеки);

- скасувати запис за реєстраційним № 20616590 від 25 травня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_7 на 3/4 частки квартири з реєстраційним № 000 на підставі договору дарування;

- скасувати внесений щодо квартири на підставі договору іпотеки запис про іпотеку за реєстраційним № 23437331 від 17 листопада 2017 року і реєстраційним № обтяження 23436066 у Державному реєстрі іпотек.

2. 10 лютого 2022 року Дарницький районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позовних вимог.

3. 18 вересня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове, згідно з яким частково задовольнив позов: визнав недійсним договір дарування 3/4 часток квартири та договір іпотеки «в частині 3/4 частин квартири»; у задоволенні інших вимог відмовив.

4. 25 листопада 2024 року адвокат в інтересах скаржниць подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову апеляційного суду та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Обґрунтував скаргу так:

- фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) у законодавстві визначені тільки у певних сферах, зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 234З-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження») (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц);

- згідно з постановою державного виконавця Дарницького відділу Державної виконавчої служби у м. Києві виконавче провадження за виконавчим листом № 753/15072/16, виданим 1 червня 2021 року на виконання рішення суду від 15 травня 2017 року про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 50 000,00 доларів США боргу (позики), відкрите лише 7 липня 2021 року, тобто оспорювані позивачем правочини вчинені за відсутності відкритого виконавчого провадження. Отже, договір дарування 3/4 часток квартири, який 25 травня 2017 року ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_6 , не можна розглядати як фраудаторний правочин, бо він укладений задовго до відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 753/15072/16, виданим 1 червня 2021 року;

- для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Якщо на виконання правочину було передане майно, такий правочин не можна кваліфікувати як фіктивний. Останній сторони вчиняють, знаючи заздалегідь, що його не будуть виконувати; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. Фіктивним можна визнати будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення юридичних наслідків. Ознака вчинення правочину лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна з них діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти юридичного результату, такий правочин не є фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести відсутність у сторін наміру зумовити юридичні наслідки (див. постанови Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року у справі № 723/405/17);

- апеляційний суд проігнорував реальні наслідки договору дарування, як-от: тривале комунальне обслуговування квартири та її використання скаржницями для потреб власних і сімейних;

- визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, матиме наслідком його виселення. Відповідно до принципу верховенства права суд повинен у кожній конкретній справі оцінити те, чи є втручання у право особи на повагу до житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співмірним із переслідуваною метою (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18);

- ОСОБА_2 та її діти мають зареєстроване місце проживання у квартирі, яка є для них єдиним житлом, а «скасування» договору іпотеки, припинить їхнє право користування квартирою.

5. 17 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Скаржниці мали: (1 )зазначити про наявність або відсутність у них та адвоката електронних кабінетів, (2) доплатити по 3 840,00 грн судового збору кожна.

6. 1 лютого 2025 року адвокат в інтересах скаржниць подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, у якій зазначив відомості про наявність у нього та ОСОБА_8 зареєстрованого електронного кабінету, а також про відсутність такого у Ковальчук О. М . До заяви додав квитанції про доплату кожною зі скаржниць по 3 840,00 грн судового збору та дві відповіді про наявність електронного кабінету.

7. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк (повний текст оскарженої постанови апеляційний суд склав 28 жовтня 2024 року) із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савчук Олени Анатоліївни, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Делі Наталії Георгіївни - про визнання договору дарування та договору іпотеки недійсними, скасування записів про державну реєстрацію права власності та про іпотеку.

2. Витребувати з Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу № 753/23137/17.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко