Провадження № 4-с/742/1/25
Єдиний унікальний № 742/5109/14
УХВАЛА

25 березня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Циганка М.О.,

за участю секретаря Харченко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

УСТАНОВИВ:

Заявником подано до суду скаргу на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ).

Свою скаргу мотивує тим, що на примусовому виконанні у державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Київ) перебуває виконавче провадження за №47911921 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Прилуцьким міськрайонним судом 20 листопада 2014 року у цивільному провадженні №742/5109/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , 2014 року народження, в розмірі частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.11.2014 і до повноліття дитини. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по аліментам від 26.09.2024 року, де заборгованість увиконавчому провадженні №47911921 станом на 26.09.2024 складає 216 311,93 грн. Вважає вищевказані дії виконавця протиправними, розрахунок заборгованості по аліментам та постанову про арешт майна боржника від 13.08.2024 такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що ним добровільно сплачуються аліменти на користь стягувача, що не було враховано виконавцем у розрахунку, який підлягає перерахунку.

07.11.2024 представник стягувача адвокат Зибінська Г.В. подала заперечення на скаргу, де просить відмовити у задоволенні скарги, зазначає, що виконавцем обґрунтовано не прийнято до уваги платіжні документи, подані боржником, оскільки з них неможливо встановити, що такі сплачені у якості аліментів. При цьому зазначив, що стягувач не заперечує про їх отримання, однак вважає, що такі кошти є участю батька у додаткових витратах на дитину.

30.12.2024 представником скаржника подано додаткові пояснення у справі та просить витребувати з ПАТ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів, які перераховувались скаржником та його дружиною на ім`ястягувачки в рахунок сплати аліментів.

02.01.2025 представник стягувача адвокат Зибінська Г.В. подала відповідь на додаткові пояснення, де вказує про обов`язок божника по відшкодуванню додаткових витрат на свою дитину, крім того, переказ коштів без зазначення в реквізитах платежу «аліменти», ніяким чином не може розцінюватися як сплата заборгованості по аліментам в межах даного виконавчого провадження, наголошуючи на пропуск скаржником строків на звернення до суду.

12.03.2025 представником скаржника подано додаткові пояснення у справі щодо витребуваної судом інформації з банку про рух коштів стягувача, згідно якої за період з 01.01.2018 по липень 2024 скаржником та його дружиною було сплачено стягувачу коштів на загальну суму 199 800,00грн, що підтверджує про існування домовленості між сторонами про розмір аліментів та часу їх сплати.

Скаржникв судове засідання не з`явився, проте згідно заяви її представника просять суд розглядати справу без їх участі, заявлені вимоги підтримують.

Стягувач та його представник адвокат Зибінська Г.В.в судове засідання також не з"явилися, попередньо подавши письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, щодо задоволення скарги категорично заперечують, мотивуючи її безпідставність та посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях та поясненнях.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є в тому числі обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

У відповідності до ст. 18Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Положеннями ст.447ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Крім того, згідно ч.ч.1, 2 ст.74Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 20 листопада 2014 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області у цивільному провадженні №742/5109/14 прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , 2014 року народження, в розмірі частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.11.2014 і до повноліття дитини.

18 червня 2015 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві винесено постанову ВП №47911921 про відкриття виконавчого провадження.

26 вересня 2024 року виконавцем виготовлено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 26.09.2024 року, де заборгованість у виконавчому провадженні №47911921 за період з листопада 2014 року і станом на 26.09.2024 складає 216 311,93 грн..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст.ст 77-78ЦПК України суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимогі заперечень.

В той же час, основні доводи скарги ОСОБА_1 про те, що виконавець не відобразив у розрахунках суми, які були сплачені ним за період з листопада 2014 року по червень 2024 року відповідно до наданого ним власного розрахунку.

У підтвердження сплачених сум ОСОБА_1 посилається на наявні у матеріалах справи докази та інформацію надану від АТ КБ «Приватбанк».

Як убачається із матеріалів справи, суд витребував копії матеріалів виконавчого провадження та інформацію з банку про рух коштів стягувачавідповідно до ухвали від 29 січня 2025 року, на виконання цієї ухвали суду, державним виконавцем були надані копії матеріалів виконавчого провадження №47911921, а АТ КБ «Приватбанк» було надано виписку по рахунку за період з 01.01.2018 по 16.02.2025 емітованої карти на ОСОБА_4 (стягувачки).

Перевіривши розрахунок заборгованості по аліментам від 26.09.2024 з урахуванням наданих заявником доказів, зокрема, банківської виписки з рахунку скаржника та квитанцій про оплату коштів нинішньою дружиною скаржника ОСОБА_5 , також виписки по рахунку АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.01.2018 по 16.02.2025 ОСОБА_6 , відповідно до яких ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 перераховували стягувачу ОСОБА_2 кошти і вказані платежі носять періодичний характер, в цілому відповідають сумам зазначеним у розрахунку, однак у матеріалах виконавчого провадження дійсно наявні докази сплати грошових коштів у період з листопада 2014 року по червень 2024 рік, які у розрахунках не відображені, а тому суд приходить до висновку про необхідність врахування вказаних платежів як аліментів.

Крім того, згідно матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем 05.03.2018 було винесено постанову про арешт майна, коштів боржника та інших обтяжень у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення аліментів від 20.11.2014, а постановою державного виконавця від 26.03.2019 скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа від 20.11.2014 у зв`язку з тим, що станом на 26.03.2019 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена в повному обсязі, що суперечить спірному розрахунку заборгованості за період з листопада 2014 року і станом на 26.09.2024 року.

Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 вказано, що право на обрання порядку звернення до суду належить заінтересованій особі. В свою чергу, суд має захистити інтереси особи, незалежно від обраного нею способу, як в порядку позовного провадження, так і в порядку контролю за виконанням судового рішення.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 липня 2021 року у справі №753/14154/19 за відсутності відомостей про призначення платежу "Аліменти" у документах у підтвердження здійснення платежів, підстави для здійснення перерахунку заборгованості відсутні.

В той же час Верховний Суд у своїй постанові від 26 травня 2021 року у справі №569/11466/20 указав, що норми права не містять заборони для державного виконавця під час визначення розміру заборгованості по аліментам враховувати суми, які сплачені боржником без призначення платежу. А встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості по аліментам, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У даній справі ОСОБА_7 не зазначено про наявність будь-яких інших зобов`язань між нею та ОСОБА_1 , що є відмінні від зобов`язань по сплаті аліментів. ОСОБА_2 також не заперечено отримання сплачених ОСОБА_1 аліментів за місяці, як відображені у його розрахунку та не відображені у спірній довідці виконавця.

Крім того,судом враховано, що в матеріалах виконавчого провадження наявні звернення ОСОБА_1 за роз`ясненням щодо підстав не врахування сплачених ним сум на, які платник аліментів роз`яснень щодо необхідності зазначення призначення платежу «аліменти» не отримав.

Ураховуючи встановлені обставини справи та враховуючи поведінку сторін виконавчого провадження, суд вважає, що підстави для неврахування сплачених платником аліментів сум не встановлені, оскільки відсутні будь-які обставини щодо наявності інших зобов`язань між платником та отримувачем аліментів, а також заперечення отримувача аліментів щодо фактичного отримання відображених у розрахунку платника, та не відображених у розрахунку виконавця сум аліментів.При цьому обов`язковій перевірці підлягає весь розрахунок заборгованості, враховуючи грошові кошти, які надійшли від ОСОБА_1 за період з листопада 2014 року по червень 2024 року на користь ОСОБА_2 , які не були відображені та не враховані при визначенні загальної суми заборгованості.

Щодо вимог про скасування постанови про арешт майна боржника та направлення до виконання вищевказаного виконавчого провадження до виконання за місцем проживання скаржника, суд зазначає що дані питання врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» та входить до компетенції державного виконавця.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-260, 268, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 26 вересня 2024 року державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коваленка Є.І. по виконавчому провадженню №47911921 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Коваленка Є.І. в рамках виконавчого провадження №47911921 здійснити перерахунок по сплаті аліментів ОСОБА_1 , врахувавши при здійсненні перерахунку грошові кошти, які надійшли від ОСОБА_1 за період з листопада 2014 року по червень 2024 року на користь ОСОБА_2 .

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги апеляційним судом.

Суддя Максим ЦИГАНКО