печерський районний суд міста києва
пр. № 2-4858/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Кравець Т. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, визнання факту, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати, що за період з 01 травня 2018 року по 01 липня 2022 року він не має боргу перед Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за централізоване постачання гарячої води за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , та зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» врахувати відсутність у позивача боргу за централізоване постачання гарячої води у період з 01 травня 2018 року по 01 липня 2022 року і здійснити коригування плати за послугу з її постачання, що відобразити в черговому платіжному документі протягом місяця після набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є споживачем послуг з постачання гарячої води, які надає відповідач за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 01 травня 2018 року по 01 липня 2022 року відповідач нараховував борг за централізоване постачання гарячої води, хоча гарячою водою, як стверджує позивач, не користувався. Наприклад, у рахунку-повідомленні на сплату житлово-комунальних послуг станом на 01 травня 2021 року відповідач нарахував борг у сумі 21 351, 07 грн. Станом на 01 травня 2018 року показник квартирного лічильника гарячої води становив 225 куб м, що зазначено у квитанції від травня 2018 року про сплату житлово-комунальних послуг, такий же показник у 225 куб м лічильник мав і станом на 01 липня 2022 року, що зазначено у квитанції від липня 2022 року.

Відповідач позов не визнав, представник відповідача у відзиві зазначила, що позивач самостійно зазначав та вносив показники квартирного засобу обліку гарячої води в квитанції при оплаті за житлово-комунальні послуги. Незрозуміло чому позивач вніс показники 225 куб м, якщо на лічильнику гарячої води були показники 202, 212 куб м, як з`ясувалося при обстеженні та знятті пломб вузла розподільного обліку при його черговій повірці. Тобто, позивач свідомо вносив неправдиві показники розподільного засобу обліку гарячої води. Враховуючи, що позивач щомісяця передає показники розподільного засобу обліку гарячої води саме в рахунках на оплату, КП «Київтеплоенерго» відповідно нарахування за поточний розрахунковий місяць проводить як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Оскільки позивач вносить показники вузла розподільного обліку з регулярним запізненням. Надані в рахунках на оплату показники розподільного обліку враховуються при нарахуваннях на наступний місяць. Твердження позивача, що достовірність показників лічильника підтверджується свідоцтвом від 24.06.2022 про його повірку не відповідають дійсності. Оскільки свідоцтво про повірку підтверджує відповідність засобу обліку встановленим законодавством до нього вимогам. При цьому за відсутності такого документа засіб обліку не може застосовуватись. Позивач стверджує, що на дату 24 червня 2022 року (Акт зняття пломб вузла розподільного обліку) оплатив послуги з постачання гарячої води в обсязі 225 куб м. Однак при цьому не додано квитанцій зі щомісячними оплатами, як доказ. Квитанція за травень 2018 року не може слугувати доказом того, що позивачем сплачено за обсяг гарячої води 225 куб м, оскілки згідно з квитанцією оплата складає 0,01 грн. Згідно з розрахунком станом на 01 липня 2022 року по нарахуванням за період діяльності КП «Київтеплоенерго» у позивача не має заборгованості за послугу з постачання гарячої води. Сума вхідного сальдо на початок липня 2022 складає - 0,09 гривень. Позивачем не надано доказів, що станом на 01 липня 2022 року у нього існує заборгованість та її розмір.

У відповіді на відзив відповідача позивач вказав, що внесення показників квартирного засобу обліку гарячої води у квитанції при оплаті за житлово-комунальні послуги. Але такий спосіб передачі показників лічильника передбачено пунктом 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 і які були чинними у спірний період. Внесення більших показників споживання гарячої води було здійснено як авансовий платіж, що передбачено пунктом 19 зазначених вище «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення. У законодавстві немає такої залежності, яка нібито дозволяє відповідачу не враховувати показники квартирного лічильника тільки тому, що вони надані споживачем у рахунках на оплату. Усі квитанції АТ «Ощадбанк» відповідач отримував приблизно 20 числа кожного наступного за звітним місяця, що відповідає вимогам відповідача про їх оплату з 05 по 30 (31) числа. Свідоцтво від 24 червня 2022 року про повірку лічильника підтверджує достовірність його показників, що є головною вимогою законодавства до засобів вимірювання, яка міститься у ДСТУ 3580. Протягом спірного періоду часу гарячою водою позивач, як він стверджує, користувався і тому боргів за цей період в принципі не могло виникнути. Позивач надав копію рахунку-повідомлення станом на 01 липня 2022 року, у якому відповідач нарахував борг у сумі 13 994,58 грн за спірний період, у якому гарячою водою він не користувався.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

23 грудня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 25 грудня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

30 грудня 2024 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному порядку з викликом сторін.

16 січня 2025 року представник відповідача подав відзив на позов через Електронний суд.

17 січня 2025 року позивач також через Електронний суд подав відповідь на відзив.

У судовому засіданні позивач підтримав позов і просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у заявах по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на доводи, наведені у відзиві на позов.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача і заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де КП «Київтеплоенерго» надає послуги з централізованого постачання гарячої води.

Згідно із даними програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги в кв. АДРЕСА_2 облік споживання гарячої води здійснюється індивідуальним засобом обліку гарячої води заводський № 6326406, марки ЛК, дата останньої метрологічної повірки 24 червня 2022 року.

Нарахування плати за отриману послугу з постачання гарячої води за спірний період до 01 листопада 2021 року проводилося у відповідності з п. 13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 та Закону України «Про комерційний облік та водопостачання». З 01 листопада 2021 року відповідно до Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2018 року № 1182.

Згідно з п. 13 Правил № 630 нарахування плати за отриману послугу з постачання гарячої води проводяться відповідно до наданих позивачем показників індивідуального засобу обліку гарячої води. Споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку оплачують послуги згідно з показаннями будинкового засобу обліку, не враховуючи витрат води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири.

Обов`язок позивача передавати показники квартирних засобів обліку прямо передбачена пунктом 14 Правил № 630 та ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Згідно з пунктом 18 Правил № 630 після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих від показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення чи збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі, періоду наступному за здійсненням коригування.

Як встановлено, позивач вносив показники лічильника у платіжні квитанції при оплаті за послуги, окремо не повідомляючи відповідача про спожиту кількість метрів кубічних води.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором.

Зняття показань вузлів обліку та приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється не рідше одного разу на місяць.

Споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку / приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором.

При відсутності споживання послуги споживач також має повідомляти поточний показник лічильника щомісяця, для правильності розрахунків.

Також суд встановив, що згідно з розрахунком станом на 01 липня 2022 року по нарахуванням за період діяльності КП «Київтеплоенерго» у позивача немає заборгованості за послугу з постачання гарячої води. Сума вхідного сальдо на початок липня 2022 складає - 0, 09 грн.

Отже суд дійшов висновку, що борг перед відповідачем у позивача відсутній, як і предмет спору у справі, оскільки позивач висував вимоги про визнання відсутності боргу за період з 01 травня 2018 року по 01 липня 2022 року з послуги централізованого постачання гарячої води та зобов`язати відповідача врахувати її відсутність, здійснивши коригування плати за послугу.

Однак, оскільки відсутність боргу встановлено під час розгляду справи, вже після відкриття провадження у справі, суд вбачає підстави для відмови у задоволенні позову, а не закриття провадження, що відповідає висновкам Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, визнання факту, зобов`язання вчинити дії, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова