справа № 570/2601/24
провадження № 2/570/139/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю представника позивача адвоката Пилипчук Л.М.

представника відповідача адвоката Кузьменюк-Волошиної Н.М.

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна про визнання недійсним та скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на майно,

у с т а н о в и в:

покликаючись на неправильний розподіл спадкового майна між колишніми членами колгоспного двору, позивач у поданій до суду 27 травня 2024 року позовній заяві просить:

- визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані 04 серпня 2021 приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світланою Георгіївною на ім?я ОСОБА_2 : зареєстроване в реєстрі за №711 на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:027:0018 площею 0,25 га (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 246); зареєстроване в реєстрі за №710 на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 133,8, житловою площею 82,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 246);

- визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані 04 серпня 2021 приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світланою Георгіївною на ім?я ОСОБА_3 : зареєстроване в реєстрі за №714 на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером :02:027:0018 площею 0,25 га (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 246); зареєстроване в реєстрі за №713 на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 133,8, житловою площею 82,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 246);

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 133,8, житловою площею 82,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 246) як на частку у майні колгоспного двору, що належить їй відповідно до ст.120 та 121 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, та 1/5 земельної ділянки з кадастровим номером :02:027:0018 площею 0,25 га (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 246).

У поданій до суду заяві відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнає повністю.

19 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_6 адвокат Наталія Кузьменюк-Волошина подала відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Стверджує, що позивач не довела належними доказами прийняття або виключення ОСОБА_7 до/з членів колгоспу "Іскра", а відтак і обгрунтованість зарахування будинку АДРЕСА_1 до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Зазначає, що критерієм для визначення суспільної групи двору є членство, а не робота в колгоспі. Вказує, що трудова книжка ОСОБА_7 у матеріалах справи відсутня, як і будь-яка інформація щодо його членства у колгоспі "Іскра".

Звертає увагу суду, що площа спірного будинку станом на 15.04.1991 (дата набрання чинності Закону України «Про власність» та дата припинення існування колгоспних дворів) становила 70 кв. м., що встановлюється із записів погосподарської книги за період з 1991 по 1995 роки згідно з особовим рахунком № НОМЕР_1 . При цьому, позивач ОСОБА_1 заявляє позовну вимогу визнати за нею право власності як на частку у майні колгоспного двору - 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями площею 133,8 кв.м. Пояснює, що відповідач ОСОБА_8 (за погодженням та на прохання своїх батьків задля досягнення миру між дітьми) у 2013-2014 роках здійснив за власні кошти та зусилля добудову з окремим входом до будинку, яка складається з таких кімнат: 1-1 - коридор, площею 5.9 м.кв. 1-2 - санвузол, площею 4.4 м.кв. 1-3 - кухня, площею 7.1 м.кв. 1-4 - житлова, площею 11.6 м.кв., загальною плошею 29 кв.м., що узгоджується з матеріалами інвентарної справи по будинковолодінню. Вважає, що така добудова не є об`єктом права спільної сумісної власності, а стає об`єктом права власності лише того співласника, який її зробив, тобто ОСОБА_3 .

Треті особи свою позицію щодо спору не висловили.

Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_5 просить розгляд справи проводити у її відсутність.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність

У суді представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, вважає, що позивач не має іншої можливості захистити свої права та законні інтереси як власника інакше як шляхом звернення до суду з позовною заявою про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності. Вважає, що при видачі спірних свідоцтв про право на спадщину нотаріус не взяв до уваги, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить всім членам колгоспного двору і вказане право не втрачене ними на час видачі свідоцтв про право на спадщину.

У суді представник відповідача свою правову позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, підтримує в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову.

Суд встановив такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 10.06.1988 виконавчий комітет Ровенської районної ради народних депутатів посвідчує, що ціле володіння в АДРЕСА_1 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7 .

Згідно з відомостями погосподарської книги за 1988 рік АДРЕСА_1 головою домогосподарства значиться ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце роботи: колгосп "Іскра", посада: обліковець (колгоспник).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер /копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.10.2020/.

З копії спадкової справи № 16/2021, вбачається що ОСОБА_1 04 лютого 2021 року звернулася до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. із заявою про відмову від прийняття спадщини її померлого чоловіка ОСОБА_7 , вказавши, що нотаріусом їй роз`яснено, що її відмова є безумовною та беззастережною. Цією заявою вона підтверджує, що спадкове майно є особистою приватною власністю чоловіка, придбане ним особисто за його особисті кошти, і вона не претендує на видачу їй свідоцтва про право власності на майно подружжя.

04 серпня 2021 року ОСОБА_2 на підставі заповіту ОСОБА_7 та на підставі належних документів щодо спадкового майна, приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. видав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: 1/2 земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:027:0018 (зареєстроване в реєстрі за № 711); 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (зареєстроване в реєстрі за № 710). Того ж дня відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нотаріус як державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності на спадковий житловий будинок по АДРЕСА_1 та вищевказані земельні ділянки.

Того ж дня, ОСОБА_3 як спадкоємцю за заповітом ОСОБА_7 приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. видав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 вищевказаного нерухомого майна та як державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності /свідоцтва про право на спадщину за заповітом №713, 714/.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 09.08.2021 КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» РОР, він складається з житлового будинку «А-1», з прибудовою «а», прибудовою "а2" і відкритим ганком «а1», сходами "а3", сарая-літньої кухні «Б», погреба «В», вбиральні «Г», колонки "Д" і огорожі №1. Загальна площа: 133.8 км.м.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1298 ЦК України).

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності Їч.1 ст.347 ЦК України/.

Суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою.

Верховний Суд у постанові від 04 листопада 2024 року у справі №532/1550/23 виснував, що якщо особа, яка має суб`єктивне право (наприклад, право власності), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від права власності, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. У випадку, якщо особа відмовилася від видачі свідоцтва про права на частку в спільній сумісній власності, а у подальшому змінила своє рішення та звертається із заявою про видачу такого свідоцтва(оспорює свідоцтво про право на спадщину, в яке включено таке майно), то поведінка такої особи з точки розу розумного спостерігача є суперечливою.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Так, у заяві від 04 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 чітко та зрозуміло повідомила про те, що відмовляється від прийняття спадщини її померлого чоловіка ОСОБА_7 та підтверджує, що спадкове майно є особистою приватною власністю чоловіка, придбане ним особисто за його особисті кошти, і вона не претендує на видачу їй свідоцтва про право власності на майно подружжя. Таким чином, зі змісту цієї заяви однозначно вбачається і додатковому тлумаченню не підлягає, що ОСОБА_1 свідомо заявила нотаріусу про те, що не претендує на свою частку у спільному майні, тобто, позивач остаточно визначилася зі своєю позицією щодо свого права у майні та прав спадкоємців. Тому з метою правового визначення правового режиму спадкового майна та спадкових прав спадкоємців у цей же день приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. видалаі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відповідало внутрішній волі цих осіб та змісту поданих ними заяв 04 лютого 2021 року.

Суд погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_3 , що звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом, тобто після подачі нею 04.02.2021 року заяви про відмову від прийняття спадщини, є дійсно доказом суперечливої поведінки особи, яка базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, в основі якої лежить принцип добросовісності, на яку посилається відповідач.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що спадкоємці отримали свідоцтва про право власності за заповітом на спірне майно, яке за життя належало спадкодавцю ОСОБА_7 , законно з дотриманням вимог чинного законодавства, право спадкодавця на це майно ніким не було оспорено, дії нотаріуса не були оскаржені позивачем, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1,2 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідачі не подавали, тому такі відшкодуванню не підлягають стягненню.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна, про визнання недійсним та скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна, місцезнаходження: вул.П.Могили, 22б оф.205 м.Рівне.

Суддя: Кушнір Н.В.