Справа № 485/453/25
Провадження №2/485/243/25
РІШЕННЯ

іменем України

07 квітня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Яворського С.Й.,

секретар судового засідання Камінський Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горохівської сільської ради Миколаївської області про встановлення факту належності документа та визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом

встановив:

10 березня 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Горохівської сільської ради Миколаївської області, в якій позивачка просить встановити факт належності державного акта на право постійного користування землею серії МК, виданого Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 21 грудня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2593, на земельну ділянку площею 1.0 га для ведення особистого підсобного господарства, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також просить визнати в порядку спадкування за законом, право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1.0 га, наданого ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею серії МК, виданого Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 21 грудня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2593, на земельну ділянку площею 1.0 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованої в межах території Горохівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати Позивачки- ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається зокрема із земельної ділянки площею 1.0 га. для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в межах території Баратівського старостинського округу Горохівської сільської ради Миколаївської області. Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_2 на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г..

02 грудня 2024 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 828/02-14.

Також Позивачка зазначає, що Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області при видачі державного акту на право постійного користування землею 21 грудня 1999 року помилково вказано ім`я власниці " ОСОБА_4 ". Внаслідок такої помилки, виникли певні неузгодженості між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом на земельну ділянку, який було видано на її ім`я.

За таких підстав у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав, а тому вона змушена звернутись до суду із цим позовом.

Від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити.

Від представника Горохівської сільської ради надійшло клопотання щодо розгляду справи у їхню відсутність. в заяві відсутні дані щодо визнання чи заперечення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження виданого повторно серія НОМЕР_1 Відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області 04 грудня 2009 року, ОСОБА_1 (Позивачка) народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . В графі "батько" зазначений- ОСОБА_5 , в графі "мати"- ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати Позивачки- ОСОБА_2 що підтверджується витягом з акту про смерть № 1086 частина 2, серія В, рік 2021, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Неаполя, Італія, підписаним реєстратором актів цивільного стану та засвідчений в м. Неаполь 21.10.2021р. Префектурою Неаполя - Урядовим Територіальним Управлінням в Неаполі № 238244, переклад про що з італійської на українську мову виконано перекладачем ОСОБА_6 , справжність підпису якої та вірність копії з оригіналу документа засвідчено Тополян О.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №№ 15238, 15239.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 1,00 га, яка розташована на території Баратівського старостинського округу Горохівської сільської ради Миколаївської області наданої для ведення особистого підсобного господарства, що належала померлій ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею серія МК від 21.12.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 2593.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла її донька ОСОБА_1 , що підтверджується спадковою справою №307/2024, відповідно до якої єдиним спадкоємцем, яка приняла спадщину являється ОСОБА_1 .

Факт родинних відносин позивачки з померлою (дочкамати), підтверджується свідоцтвом про народження Позивачки виданого повторно серія НОМЕР_1 від 04.12.2009 р.

Отже, Позивачка як дочка покійної ОСОБА_2 , являється спадкоємцем першої черги та такою що прийняла спадщину.

ОСОБА_1 , маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, яка належала її матері ОСОБА_2 , звернулася до нотаріуса.

Завідувачем Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області- Коваль Ю.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (земельну ділянку, яка належала на праві постійного користування ОСОБА_2 ) у зв`язку з тим, що заявниця надала документ, який посвідчує право постійного користування землею, а не право власності спадкодавця на майно.

Позивачка не погоджуючись з відмовою нотаріуса звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд повинен розглядати справу в межах заявлених вимог.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину,якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявляв про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права(п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

У відповідності до ч.3 ст. 41 Конституції України, гарантовано кожному громадянину для задоволення своїх потреб можливість користування об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Згідно ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Водночас Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року в редакції Закону України від 13.03.1992 № 2196-ХІІ (Кодекс втратив чинність з 01.01.2002 року) містив інший перелік суб`єктів права постійного користування землею.

Так, відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України 1990 року було визначено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим.

Постійним визнавалося землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надавалася Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 9, 17, 19 того ж Кодексу сільські, селищні, міські Ради народних депутатів надавали земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Статтею 23 Земельного кодексу України (1990 року) було передбачено, що право власності або право постійного користування землею мало посвідчуватися державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Системний аналіз ст. 92 Земельного Кодексу 2001 року свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках.

Окрім того частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно (в тому числі право постійного користування землею), що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо, зокрема, реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Отже право постійного користування земельною ділянкою для ведення особистого підсобного господарства, що виникло і було зареєстроване до 2002 року відповідно до чинного на той час земельного законодавства, зберігається й надалі, після набрання чинності Земельним кодексом України 2001 року.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 179/1043/16- ц від 23.06.2020 року, зокрема, виснувала про наступне: 51.1. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. 59. Статті 27 і 114 З К Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. 61. Перелік прав та обов язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можне успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини».

Отже, можливість спадкування права постійного користування земельной ділянкою не лише не заборонена нормами чинного законодавства України та судовок практикою, але й забезпечує сталість цивільного обороту й уникнення ситуацій, за яких можливий необгрунтований перерозподіл земельних ділянок і прав на них.

Окрім того, відповідно до ст. 315 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає, зокрема, справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вже було зазначено вище, право померлої ОСОБА_2 на постійне користування земельною ділянкою було посвідчене державним актом на право постійного користування землею серії МК виданим Баратівською сільською радою народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області 21.12.1999 року, зареєстрованим в Книзі записів державних акті на право постійного користування землею за № 2593.

Однак як вбачається зі змісту вказаного державного акту, реквізит «Прізвище, ім`я, по батькові» ОСОБА_2 у ньому викладений помилково, зокрема ім`я користувача земельної ділянки зазначено « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_7 ».

Також ім`я померлої користувачки спірної земельної ділянки зазначено як « ОСОБА_4 » і у додатку до рішення № 12, 8-ої сесії 23-го скликання Баратівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області .

В свою чергу у паспорті громадянина України (серії НОМЕР_2 , виданий 13.01.1998 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області), свідоцтві про народження серія НОМЕР_3 виданому 11.04.1963 р., у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 6, у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу № 9, у довідці начальника Горохівської сільської військової адміністрації № 36/02-30/25 від 10.02.2025р., у довідці № 6947 від 02.12.2024 р., у витязі з акту про смерть № 1086 частина 2, серія В, рік 2021, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Неаполя, Італія, підписаним реєстратором актів цивільного стану та засвідчений в м. Неаполь 21.10.2021р. Префектурою Неаполя - Урядовим Територіальним Управлінням в Неаполі № 238244, переклад про що з італійської на українську мову виконано перекладачем ОСОБА_6 , справжність підпису якої та вірність копії з оригіналу документа засвідчено Тополян О.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №№ 15238, 15239, ім`я померлої вказане як « ОСОБА_7 », при цьому прізвище, по батькові, дата народження та інші дані ідентичні.

Позивачка ОСОБА_1 в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вказаному документі, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, а тому він має бути встановлений в судовому порядку.

Задоволення заяви має юридичне значення для позивачки.

У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених позивачкою та підтверджених документами, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення.

За встановлених вище обставин, беручи до уваги, що право постійного користування землею відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, і ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,19,76-81,259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1218-1221, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Горохівської сільської ради Миколаївської області про встановлення факту належності документа та визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт належності державного акта на право постійного користування землею серії МК, виданого Баратівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 21 грудня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2593, на земельну ділянку площею 1.0 га для ведення особистого підсобного господарства, ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1.0 га, яку надано для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Горохівської (колишньої Баратівської) сільської ради Баштанського (колишнього- Снігурівського) району Миколаївської області що належала померлій на підставі Державного Акта на право постійного користування землею серія МК від 21.12.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 2593, виданого на підставі рішення 8 сесії 23 скликання Баратівської сільської Ради народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області від 27.10.1999 р. № 2.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 07.04.2025 року.

Суддя С. Й. Яворський