Номер провадження: 22-ц/813/2923/25
Справа № 522/7725/24-Е
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою споживчого товариства «Сузір`я Будова» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Бондар В.Я., повний текст ухвали суду складений 24 жовтня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до споживчого товариства «Сузір`я Будова», споживчого товариства «Сузір`я Плюс» про визнання майнових прав на квартиру, -

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до споживчого товариства «Сузір`я Будова» (далі СТ «Сузір`я Будова»), споживчого товариства «Сузір`я Плюс» (далі СТ «Сузір`я Плюс»)про визнання майнових прав на квартиру.

17.10.2024 року СТ «Сузір`я Будова» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору асоційованого членства у споживчому товаристві, в якому просило повернути справу №522/7725/24-Е на стадію підготовчого провадження, посилаючись на те, що задоволення зустрічного позову може виключити задоволення первісного позову, тому наявна доцільність для сумісного розгляду позовів, також повернення на стадію підготовчого провадження мотивоване необхідність прийняття зустрічного позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2024 року у задоволенні заяви СТ «Сузір`я Будова» про повернення на стадію підготовчого провадження відмовлено.

Відмовлено у прийнятті до провадження зустрічної позовної заяви СТ «Сузір`я Будова» до ОСОБА_1 про розірвання договору асоційованого членства у споживчому товаристві.

Не погодившись з ухвалою суду, СТ «Сузір`я Будова» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що підставами для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є те, що обидва позови виникають з одних правовідносин та задоволення зустрічного позову може виключити задоволення первісного позову.

Також апелянт вважає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволені заяви про повернення на стадію підготовчого провадження, оскільки тільки на стадії підготовчого засідання суд вирішує питання прийняття зустрічного позову як правової вимоги відповідача до позивача за умови, що зустрічний позов пов`язаний із первісним.

Відзиву до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи . У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові).

У ч. 2 ст. 194 ЦПК України зазначено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених ч. 1 цієї статті, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 185 ЦПК України, до якої відсилає ч. 2 ст. 194 ЦПК України, передбачено, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Вищенаведене свідчить про те, що процесуальним законом визначено єдиний уніфікований підхід при застосуванні наслідків подання позовної заяви (як первісної, так і зустрічної), яка подана без додержання визначених ЦПК України вимог. Таким чином, існує необхідність і в застосуванні єдиного підходу при реалізації учасниками справи права на апеляційне оскарження ухвали суду про повернення позовної заяви (як первісної, так і зустрічної).

У п. 15.10 розд. ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України зазначено, що в разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені, зокрема п. 6 ст. 353 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову), до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали.

Зі змісту вказаної норми випливає, що ухвала про відмову у прийнятті або про повернення зустрічного позову підлягає апеляційному оскарженню відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 333/6667/20 (провадження № 61-10400сво21).

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до СТ «Сузір`я Будова», СТ «Сузір`я Плюс» про визнання майнових прав на квартиру із будівельним номером АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м.

СТ «Сузір`я Будова» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору асоційованого членства у споживчому товаристві №4/65-КР від 27.042018 року укладений між СТ «Сузір`я Будова» та ОСОБА_1 посилаючись на їх взаємопов`язаність.

Відмовляючи у поверненні на стадію підготовчого провадження та у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

У свою чергу ч. 7 ст. 178 ЦПК України визначає, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Частинами 1 та 2 ст. 127 ЦПК України закріплено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Тож, поновлення пропущеного процесуального строку, яким є строк подання зустрічного позову можливе на будь-якій стадії за вмотивованим клопотанням сторони, яким визначено поважність причин пропуску строку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для повернення до підготовчого провадження виключно з метою прийняття зустрічного позову, з урахуванням можливості поновлення строку без повернення до стадії підготовчого провадження.

Згідно вимог ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Крім того, наявність зустрічного позову дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Судом вірно встановлено, що предметом позову є визнання майнових прав на квартиру. Дана вимога має майнових характер та виникає з майнових прав.

Предметом зустрічного позову є розірвання договору. Дана позовна вимога на думку суду носить немайновий характер.

Висновки суду про відсутність доцільності у прийнятті до провадження зустрічного позову СТ «Сузір`я Будова» відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги СТ «Сузір`я Будова» про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що підставами для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є те, що обидва позови виникають з одних правовідносин та задоволення зустрічного позову може виключити задоволення первісного позову, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Доводи про те, що суд необґрунтовано відмовив у задоволені заяви про повернення на стадію підготовчого провадження, оскільки тільки на стадії підготовчого засідання суд вирішує питання прийняття зустрічного позову як правової вимоги відповідача до позивача за умови, що зустрічний позов пов`язаний із первісним, колегія суддів відхиляє, оскільки подання зустрічного позову можливе на будь-якій стадії за вмотивованим клопотанням сторони, яким визначено поважність причин пропуску строку.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одночасно,апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції, відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу споживчого товариства «Сузір`я Будова» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07 квітня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Є.С. Сєвєрова