Справа № 212/6399/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., секретаря судового засідання Яненко О.Ю., за участі представника позивача Ющенко В.В., представника відповідача адвоката Мартинової Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулися до суду з вказаним вище позовом про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. Позовні вимоги неодноразово уточнювалися та відповідно до позовної заяви від 18 лютого 2025 року позивач обґрунтовує вимоги наступним. Так, позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідачів: АДРЕСА_1 . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 утворилася заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.11.2017 року по 11.02.2020 року основного боргу у розмірі 52255,55 гривень, інфляційні втрати у розмірі 8867,57 гривень, 3% річних у розмірі 4710,34 гривень, а всього 65833,47 гривень, та у відповідача ОСОБА_1 заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 12.02.2020 року по 30.04.2023 року основного боргу у розмірі 53461,66 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1646,59 гривень, 3% річних у розмірі 782,20 гривень, плату за абонентське обслуговування у розмірі 175,45 гривень, а всього 56065,90 гривень. Крім того, просять стягнути з відповідачів понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень.

Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України.

Заочним рішенням суду від 22 січня 2024 року задоволені позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року заява відповідача представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ряснянської Інни Сергіївни про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії задоволена та заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року по цивільній справі № 212/6399/23, 2/212/193/24 за зазначеним позовом скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мартинова Н.Ю. скористалася право подання відзиву на позовну заяву та 22 жовтня 2024 року надала його до суду, де вказала, що вимоги є необґрунтованими та просила застосувати строк позовної давності до заявлених вимог.

28 жовтня 2024 року до суду подана відповідь на відзив, де представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та вказує, що станом на дату подачі позову строк позовної давності не сплив та продовжився на строк дії карантину.

У судовому засідання представник АТ «Криворізька теплоцентраль» позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, з підстав вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача відповідача ОСОБА_2 адвокат Мартинова Н.Ю. у судовому засідання просила суд відмовити у задоволенні позову, застосувати строк позовної давності, додатково вказала, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 14.12.2021 року, відповідач ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 2015 року.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд за матеріалами справи встановив, що АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з особового рахунку і встановлених тарифів.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 14.12.2021 року (а. с. 14-15).

Житло за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», на яке відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги з централізованого опалення. (а. с. 29)

Згідно статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.

Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною першою ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п.1 ч.3 ст.20 вказаного Закону).

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Нормою ч.5 ст.13 вказаного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування.

АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином.

Як встановив суд з наданих розрахунків заборгованості, які перевірені судом та не спростовані відповідачами, заборгованість по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.11.2017 року по 11.02.2020 року основного боргу у розмірі 52255,55 гривень, інфляційні втрати у розмірі 8867,57 гривень, 3% річних у розмірі 4710,34 гривень, та за період з 12.02.2020 року по 30.04.2023 року заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) основного боргу у розмірі 53461,66 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1646,59 гривень, 3% річних у розмірі 782,20 гривень, плату за абонентське обслуговування у розмірі 175,45 гривень.

Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. До суду подана заява про застосування позовної давності, однак така не може бути задоволена за наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

У військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період з 01.11.2017 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.

Таким чином, згідно з розрахунками доданих по позову, з якими погоджується суд, з відповідачів підлягають стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та відповідачами в суді не заявлено суду про неналежність або ж недопустимість наданих позивачем доказів.

Дослідивши докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.11.2017 року по 11.02.2020 року основного боргу у розмірі 52255,55 гривень, інфляційні втрати у розмірі 8867,57 гривень, 3% річних у розмірі 4710,34 гривень, а всього 65833,47 гривень; з ОСОБА_1 за період з 12.02.2020 року по 30.04.2023 року основного боргу у розмірі 53461,66 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1646,59 гривень, 3% річних у розмірі 782,20 гривень, плату за абонентське обслуговування у розмірі 175,45 гривень, а всього 56065,90 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, зокрема відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 20 квітня 2023 р. № 622 (а. с. 3), необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,12,81, 263-265,268, 280-282 ЦПК України, ст.ст.525,625, 901, 903 ЦК України, ЗУ «Про теплопостачання», ст.ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.11.2017 року по 11.02.2020 року основного боргу у розмірі 52255,55 гривень, інфляційні втрати у розмірі 8867,57 гривень, 3% річних у розмірі 4710,34 гривень, а всього 65833,47 гривень (шістдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять три гривні 47 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 12.02.2020 року по 30.04.2023 року основного боргу у розмірі 53461,66 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1646,59 гривень, 3% річних у розмірі 782,20 гривень, плату за абонентське обслуговування у розмірі 175,45 гривень, а всього 56065,90 гривень (п`ятдесят шість тисяч шістдесят п`ять гривень 90 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2190,25 гривень (дві тисячі сто дев`яносто гривень 25 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 493,75 гривень (чотириста дев`яносто три гривні 75 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , місцезнаходження юридичної особи: вул. Електрична, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50014;

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення суду складений 07 квітня 2025 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак