ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2095/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О. Ф.

при секретарі Кушнір А. А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Розума О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київпастранс", третя особа: відокремлений підрозділ Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії" про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

У С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" (надалі по тексту - відповідач, КП "Київпастранс"), третя особа: відокремлений підрозділ Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії" про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.09.2023 дізналася про те, що наказом про припинення трудового договору № 68 від 05.09.2023 ВП КП «Київпастранс» «Служба колії» звільнив її з роботи на підставі ст. 28 КЗпП України. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2024 позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС», 3-тя особа: відокремлений підрозділ Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії про скасування наказів про звільнення та про внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. 15.10.2024 позивач отримала листи на пошті від Комунального підприємства "Київпастранс" у якому був наказ від 13.09.2024 № 126-к про поновлення її на роботі інспектором з кадрів. 16.10.2024 прибувши на роботу о 07:45 начальником відділу кадрів позивачу було повідомлено, що з роботи її вже звільнено і заборонено юристом КП "Київпастранс" допускати до свого робочого місця. 16.10.2024 позивач ознайомилася з наказом № 47П від 11.10.2024 у якому було зазначено, що вона звільнена з посади інспектора кадрів за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини на підставі актів про відсутність на роботі та акту службового розслідування, табельного обліку робочого часу. Отже, позивача було повторно незаконно звільнено з займаної посади.

На підставі вищевикладеного позивач просить скасувати наказ № 47П відокремленого підрозділу Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії" від 11.10.2024 та поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора з кадрів відокремленого підрозділу Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії" з 11.10.2024. Стягнути Комунального підприємства "Київпастранс" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 11 676,00 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою суду від 19.11.2024 позовну заяву залишено без руху.

Позивач належним чином та у встановлений судом строк усунула вказані недоліки.

Ухвалою суду від 27.11.2024 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

09.12.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначають, що 12.09.2024 у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення за позовом ОСОБА_1 13.09.2024 відповідач видав відповідний наказ № 126к про поновлення на роботі інспектора з кадрів ОСОБА_1 . Будучи повністю ознайомленою з рішенням суду ОСОБА_1 13.09.2024 до роботи не стала у зв`яку з чим начальником ВП КП «Київпастранс» Служба колії було видано відповідний наказ від 13.09.2024 № 129п про створення комісії для з`ясування причин відсутності останньої на робочому місці. Комісією було зафіксовано відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 13.09.2024 по 11.10.2024 про що складено відповідні акти. Також, за вказаний період комісією складено акти про те, що ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідала, лише 20.09.2024 о 14:58 остання взяла слухавку і повідомила, що прийде на роботу коли рішення суду від 12.09.2024 набере законної сили, тобто через місяць. 20.09.2024 засобами поштового зв`язку їй було направлено повідомлення про необхідність прибуття на роботу для надання пояснень з приводу її відсутності, вказаний лист не був вручений та повернувся адресату. 23.09.2024 о 10:00 здійснювалося відвідування ОСОБА_1 за місцем проживання, під час відвідування ніхто не відкрив. 11.10.2024 за результатами проведеного розслідування комісією складено акт з якого вбачається, що ОСОБА_1 допустила порушення трудової дисципліни, що виразилося у її відсутності на робочому місці у період з 13.09.2024 по 11.10.2024 без поважних причин. 11.10.2024 начальником ВП КП «Київпастранс» Служба колії було видано наказ № 47п про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин). На підставі наведеного вбачається, що оскаржуваний позивачем наказ про її звільнення виданий цілком правомірно, а відтак позов задоволенню не підлягає. Оскільки відповідач вважає наказ від 11.10.2024 № 47п про звільнення ОСОБА_1 законним та таким, що не підлягає скасуванню, то вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягає задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн відповідач заперечує, оскільки позивачем не надано до позовної заяви будь-яких доказів, які б підтверджували про завдання останній моральної шкоди.

Ухвалою суду від 12.12.2024, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відзив відповідача до матеріалів справи, відповідно до ст. 178 ЦПК України.

16.12.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому зазначає, що наявність рішення суду не вказує на його добровільне виконання відповідачем та повідомлення позивача належним чином про його виконання. Позивач у своїх заявах та позові вказувала адресу для поштвого листування іншу ніж за якою вона зареєстрована, тобто відповідач навмисно направив листа за іншою адресою. На підставі рішення суду від 12.09.2024 по справі № 753/8818/24 позивачу видано два виконавчих листа про негайне поновлення на роботі (виконавче провадження № НОМЕР_2), виплату місячної заробітної плати у розмірі 11 676 грн (виконавче провадежння № НОМЕР_3), однак виконавчі провадження відповідачем так і не були добровільно виконані. Позивач втратила роботу під час війни в Україні та залишилася без доходів на своє утримання та лікування, проживання. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач втратила можливість купувати ліки та їжу, оскільки повністю покладалася на ту заробітну плату, яку вона отримувала, що завдало їй моральної шкоди та порушило конституційні права на працю та належне забезпечення себе і свою сім`ю. Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що зазнала нервування, перенесла стрес, що негативно вплинули на її стан здоров`я, призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 24.01.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 179 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач надала пояснення, повідомила, що 05.06.2023 її було прийнято на посаду інспектора з кадрів, працювала 3 місяці, після чого її звільнили по статті без жодних пояснень, захищаючи свої права звернулася до суду, 12.09.2024 рішенням суду було поновлено на посаді. В телефонному режимі представник «Київпастранс» повідомив. що рішення суду буде оскаржувати та повідомив що направить лист про те коли їй виходити на роботу. Отримавши лист на наступний день вийшла на роботу, де їй повідомили, що вона звільнена. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо позовних вимог, зазначив, що подзвонив у відділ кадрів та повідомив про наявність рішення суду від 12.09.2024 про поновлення позивача на роботі і воно має бути виконано. Замість того, щоб прийти на роботу позивач взяла два виконавчих листи, весь тиждень її не було на роботі, була створена комісія для з`ясування причин відсутності останної на роботі. Позивачу направляли рекомендований лист з повідомленням про вихід на роботу, який вона не отримала, здійснювався виїзд до місця проживання позивача, результатів не було. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Предтавник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Судом вставновлено, що на підставі наказу №110п відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії від 05.06.2023 ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 05.06.2023 на посаду інспектора з кадрів (а. с. 20-21).

05.09.2023 наказом № 68П від 05.09.2023 ОСОБА_1 була звільнена з посади інспектора з кадрів відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії на підставі ст. 28 КЗпП України за результатами випробування при прийнятті на роботу, підстава: заява ОСОБА_1 (а. с. 22-23).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2024 позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС», 3-тя особа: відокремлений підрозділ Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії про скасування наказів про звільнення та про внесення змін до наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Скасовано наказ № 68П відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС2 Служба колії від 05.09.2023 «про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з кадрів апарату управління відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії на підставі ст. 28 КЗпП України (результати випробування при прийнятті на роботу).

Скасовано наказ № 32к відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії від 26.03.2024 про внесення змін до наказу № 68П відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії від 05.09.2023 «про припинення трудового договору».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора з кадрів апарату управління відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії з 06.09.2023.

Стягнуто з Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» на користь ОСОБА_1 109 688 грн 80 коп в рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.09.2023 по 05.09.2024 з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства.

Стягнуто з Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди, в задоволенні стягнення решти суми відмовлено (а. с. 24-32).

12.09.2024 по справі № 753/8818/24 ОСОБА_1 було видано два виконавчих листи про негайне поновлення на роботі та виплату місячної заробітної плати у розмірі 11 676 грн.

13.09.2024 начальником відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії видано наказ № 126к про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора з кадрів та виплату на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі місячної заробітної плати 11 676 грн (а. с. 33).

11.10.2024 начальником відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії видано наказ № 47п про припинення трудового договору, звільнено 11.10.2024 ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважної причини. На підставі актів про відсутність на роботі, актів службового розлідування, табеля обліку робочого часу (а. с. 37).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КЗпП України, право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", згідно ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Позивач ОСОБА_1 працювала на посаді інспектора з кадрів апарату управління відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії.

11.10.2024 начальником відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії видано наказ № 47п про припинення трудового договору, звільнено 11.10.2024 ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогул без поважної причини. На підставі актів про відсутність на роботі, актів службового розлідування, табеля обліку робочого часу.

До відзиву на позовну заяву відповідач долучає на акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі, акти про телефонний дзвінок, акти про здійснення телефонного дзвінка, акт про відвідування працівника, який відсутній на роботі без поважних причин, а також запис дзвінка від 20.09.2024.

15.10.2024 позивач отримала листи на пошті від Комунального підприємства "Київпастранс" у якому був наказ від 13.09.2024 № 126-к про поновлення її на роботі інспектором з кадрів.

16.10.2024 прибувши на роботу начальником відділу кадрів позивачу було повідомлено, що з роботи її вже звільнено і заборонено юристом КП "Київпастранс" допускати до свого робочого місця.

16.10.2024 позивач ознайомилася з наказом № 47П від 11.10.2024 у якому було зазначено, що вона звільнена з посади інспектора кадрів за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини.

Того ж дня, ОСОБА_1 направила на адресу відокремленого підрозділу Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» Служба колії письмові пояснення, у яких зазначила, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2024 по справі № 753/8818/24 було видано два виконавчих листи про негайне поновлення на роботі (виконавче провадження № НОМЕР_2), виплату місячної заробітної плати у розмірі 11 676 грн (виконавче провадежння № НОМЕР_3), однак виконавчі провадження відповідачем так і не були виконані і продовжуть перебувати на виконанні. ОСОБА_1 вказувала свою адресу для листування АДРЕСА_1 , проте лист було направлено за адресою її реєстрації, що призвело до довгого доставлення, у разі виконання відповідачем вимог суду негайно то вона відразу б дізналася про своє поновлення на роботі і одразу прибула б на роботу. З наказом про звільнення не погоджується, оскільки він є таким, що виданий з порушенням КЗпП України.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №489/1609/17, від 20.10.2020 у справі №676/2489/19, від 15.09.2021 у справі №657/1667/19).

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №235/2284/17, від 10.05.2023 у справі №761/23538/20, від 25 січня 2023 року у справі № 734/2607/20).

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Як убачається з матеріалів справи, що позивач прибула на роботу на наступний день після отримання наказу про поновлення її на роботі.

Суд, вважає, що позовна вимога про скасуванню наказу № 47П відокремленого підрозділу Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії" від 11.10.2024 «про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з кадрів апарату управління відокремленого підрозділу Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії"» знайшла своє підтвердження під час розгляду справи та відповідачем не спростована, а отже підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частинами 1, 2, 8 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України " Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Порядок та строки виплати заробітної плати визначені в ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу є іншим видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2024 місячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 11 676,00 грн, середньоденний заробіток позивача складає 527,35 грн. Середньоденний заробіток множимо на кількість робочих днів від дати звільнення до дати розгляду справи (з 11.10.2024 по 25.02.2025) з вказаного періоду було 98 робочих днів, отримуємо середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51 680,30 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 235 КЗпП України з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

З врахуванням всіх фактичних обставин справи суд вбачає за можливе частково задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Згідно із ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження надання професійної правничої допомоги надано копію угоди (договору) про надання правничої допомоги від 21.10.2024, укладеного між адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем та ОСОБА_1 , попередній розрахунок витраченого часу адвокатом Гарницьким П. П. на загальну вартість у сумі 40 000,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 35 від 21.10.2024 на суму 40 000,00 грн.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Суд вважає, що супровід даної справи не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справи здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн є завищеною і непропорційною до предмету спору.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати вирішуються відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки суд частково задовольняє позов, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 211,20 грн судового збору, сплаченого при зверненні до суду, а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 816,80 грн судового збору від якого позивач була звільнена при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 39, 40, 117,139, 147 ,149, 247, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київпастранс", третя особа: відокремлений підрозділ Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії" про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати наказ № 47П відокремленого підрозділу Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії" від 11.10.2024 «про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора з кадрів апарату управління відокремленого підрозділу Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії" на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважної причини).

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора з кадрів відокремленого підрозділу Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії" з 11.10.2024 року.

Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь ОСОБА_1 51 680 грн 30 коп в рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.10.2024 по 25.02.2025 з відрахуванням всіх податків і обов`язкових платежів згідно діючого законодавства.

Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь ОСОБА_1 5 000 грн 00 коп моральної шкоди, в задоволенні стягнення решти суми відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі місячної заробітної плати 11 676 грн з відрахуванням всіх податків і зборів згідно діючого законодавства підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь ОСОБА_1 1 211 грн 20 коп судового збору, 10 000 грн 00 коп витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього 11 211 грн 20 коп, в задоволенні стягнення решти розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" на користь держави 1 816 грн 80 коп судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППНОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Комунальне підприємство "Київпастранс", , адреса: 04070, м. Київ, вул. Набережне Шосе, 2.

Третя особа: Відокремлений підрозділ Комунального підприємства "Київпастранс "Служба колії", , адреса: 02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 7/9.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: