Справа № 523/805/23
Провадження №6/523/122/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2025 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Драгун А. С. про визнання виконавчого листа №523/805/23 таким, що не підлягає виконанню, стягувач: ОСОБА_2 , виконавець: Пересипський ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Драгун А. С., сторони боржника за виконавчим листом №523/805/23.

Заявник просить визнати таким, що не підлагає виконанню виконавчий лист виданий Суворовським районним судом м. Одеси у справі №523/805/23 про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , у розмірі 4000 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2 , до повноліття дитини.

Заява обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення по цивільній справі №523/805/23, суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_2 пред`явила виконавчий лист про стягнення аліментів із позивача у травні 2021 року, тоді як малолітній син із 15 грудня 2020 року і до часу вирішення цієї справи проживає з батьком.

Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суди повинні оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина з 15 грудня 2020 року.

Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20).

Як зазначив представник заявника, отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. При цьому, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з ким вона проживала.

Таким чином, у даному випадку, виконавчий документ має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки фактично у боржника відсутній законодавчо встановлений обов`язок зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , оскільки останній перебуває на повному утриманні батька.

Сторони в судове засідання не прибули та їх неявка не є перешкодою для розгляд справи по суті.

Суд, вивчив матеріали справи №523/805/23 та обґрунтування заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишає зазначене клопотання без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.10.2024 року Суворовським районним судом м. Одеси було винесено рішення у справі № 523/805/23, яким вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , у розмірі 4000 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2 , до повноліття дитини.

29.01.2025 року Одеським апеляційним судом було ухвалено постанову у справі № 523/805/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2024 року, яку було залишено без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2024 року - без змін.

Станом на сьогоднішній день, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2024 року у справі № 523/805/23 набрало законної сили.

Дослідивши надані сторонами письмові докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Драгун А. С. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За приписами ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Під іншими причинами, за роз`ясненнями згаданого узагальнення, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України „Про виконавче провадження (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року№ 2-р(II)/2019в абзацах сьомому, восьмому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини закріплює, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Посилання сторони заявника в своїй заяві, що дитина проживає з батьком та відсутні підстави для стягнення аліментів на матір дитини, тому що дитина з нею не проживає, не заслуговує на увагу, оскільки стороною заявника не надано жодних належних доказів легітимного проживання дитини разом з батьком.

Таким чином суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Драгун А. С. про визнання виконавчого листа №523/805/23 таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 260, 432 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Драгун А. С. про визнання виконавчого листа №523/805/23 таким, що не підлягає виконанню, стягувач: ОСОБА_2 , виконавець: Пересипський ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя