Справа № 202/1223/25
Провадження № 2/202/2162/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Бєльченко Л.А., з-а участю секретаря смудового засідання Десятерика Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначив, що на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23.04.1986 року він набув право користування нерухомим майном металевим гаражем №3 розміром 3,0 м. ? 6,0 м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . По теперішній час він користується вказаним гаражем і тому вважає, що має право на визнання за ним права власності на цей гараж на підставі ст. 344 ЦК України, за набувальною давністю.

Під час розгляду справи позивач і його представник, адвокат Хохленко А.О. позов підтримали, просили задовольнити. Додатково позивач зазначив, що до надання цього гаражу в користування йому, гараж знаходився у користуванні гр..Скоморох , який був інвалідом Великої Вітчизняної війни. Після смерті останнього, дружина ОСОБА_2 продала гараж йому, позивачеві.

Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшов відзив, з котрого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться гараж, у користування позивача або у його власність Дніпровською міською радою не передавалася.

Допитані у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 пояснили, що ОСОБА_1 біля двадцяти років користується металевим гаражем по АДРЕСА_1 . Свідок ОСОБА_3 також зазначив, що позивач купив цей гараж у ветерана війни.

Вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову з наступних підстав.

Як вбачається з рішення виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 23.04.1986 року №199, в порядку виключення, надано право користування металевим гаражем по

АДРЕСА_1 , розміром 3,0 м. ? 6,0 м., інвентарний номер 3, ОСОБА_1 (а.с.14).

В даному рішенні зазначено, що рішенням виконкому міської Ради народних депутатів №285 від 08.05.1979 року була дозволена установка металевого гаражу розміром 3,0 м. х 6,0 м. інваліду Великої Вітчизняної війни Скоморох. Після смерті останнього, ОСОБА_5 , дружина померлого, звернулася з проханням до райвиконкому переоформити вказаний гараж на ім`я ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи позивач вказав, що заплатив ОСОБА_6 за металеву конструкцію гаражу грошові кошти, таким чином придбавши гараж.

Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Металевий гараж за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якого позивачем ставиться питання про визнання права власності за набувальною давністю, є тимчасовою спорудою для зберігання транспортних засобів.

Металевий гараж виконується з полегшених металоконструкцій, не має капітального фундаменту і не є нерухомістю. Металевий гараж, як тимчасова споруда, не приймається в експлуатацію, не підлягає реєстрації.

Положеннями ст. 344 ЦК України не передбачено визнання права власності на рухоме майно, яким є металевий гараж, за набувальною давністю на підставі рішення суду.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 25.04.2023 року, справа №465/3716/18, провадження 61-12396ск22, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

У постанові від 01 серпня 2018 року, у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач за грошові кошти придбав конструкцію металевого гаражу у гр. ОСОБА_5 . Раніше, 08.05.1979 року, рішенням виконкому міської Ради народних депутатів №285, установка металевого гаражу була дозволена інваліду Великої Вітчизняної війни ОСОБА_7 .

Таким чином, не можна вважати, що позивач, придбавши конструкцію металевого гаражу, заволодів чужим майном, власник якого був не відомий. У зв`язку з цим, не можна вважати, що володіння таким майном є безтитульним.

Зазначене виключає можливість визнання за ОСОБА_1 права власності на металевий гараж за адресою: АДРЕСА_1 , інвентарний номер 3.

Відповідно до частини першої і шостої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на металевий гараж розміром 3,0 м. ? 6,0 м. за адресою: АДРЕСА_1 , інвентарний номер 3, підставі статті 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванні позивачеві не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4,5,10,13,81,89,259,263-265,268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позові до Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на гараж розміром 3,0 м. ? 6,0 м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , інвентарний номер 3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя - Бєльченко Л.А.