ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Соловей Г.В. розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

07.03.2025 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до якої просить встановити факт, постійного проживання ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_2 з 2010 року по 2016 рік та перебування ОСОБА_1 на утриманні батька ОСОБА_2 , зокрема 2010 року до її повноліття.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 175,177 ЦПК України, а саме у заяві не зазначено з якою конкретною метою заявник просить встановити факт проживання та перебування на утриманні батька з 2010 року. Також, не вказано причини неможливості підтвердити дані факти у позасудовому порядку.

Заявнику був наданий десятиденний строк для усунення недоліків заяви з моменту отримання ухвали.

08.04.2025 року, через канцелярію суду представник заявника ОСОБА_3 подала заяву на виконання вимог ухвали Фастівського міськрайонного суду від 10.03.2025 року в якій зазначила, що встановлення факту проживання та перебування на утриманні батька з 2010 року необхідно заявниці для захисту її прав та інтересів, для отримання в подальшому певних пільг (зокрема заявниця матиме право на пільги як утриманець працівника поліції ОСОБА_2 , якого періодично направляють для виконання бойових завдань в зону бойових дій та здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стимулюванні збройної агресії росії проти України) та для вирішення питання щодо отримання аліментів заявницею на її утримання від матері ОСОБА_4 , яка участі в її утриманні не приймала.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: -факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналіз змісту заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що заявниця просить встановити факт проживання та перебування на утриманні батька з 2010 року з метою отримання в подальшому пільг (як утриманець працівника поліції) тобто існує спір про право заявника на отримання певного визначеного законодавством статусу особи. Крім того, встановлення даного факту заявниці також необхідно для вирішення питання щодо отримання аліментів на її утримання від матері ОСОБА_4 , при цьому остання не була залучена заявником у якості заінтересованої особи.

Відтак, факт, про встановлення якого просить заявник, пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження з огляду на імперативну вказівку закону.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, з матеріалів справи вбачаються обставини, що можуть свідчити про виникнення спору та, відповідно, виключають наявність підстав для розгляду заяви по суті у порядку окремого провадження.

Водночас, суд роз`яснює заявнику її право на звернення до суду про захист прав, які вона вважає не визнаними чи оспореними із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.

Керуючись ст.315 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Г.В. Соловей