Провадження 2/522/1065/25
27 березня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савіна Катерина Павлівна про визнання недійсним договору дарування квартири
20.08.2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савіна Катерина Павлівна про визнання недійсним договору дарування квартири.
В обгрнутування позову позивач посилається на те, що Позивач, ОСОБА_1 , 1937 року народження, звертається до суду з вимогою визнати недійсним договір дарування квартири, укладений 16.09.2004 року з відповідачем, її онукою, громадянкою російської федерації, на підставі того, що договір був підписаний внаслідок помилки.
Позивач зазначає, що при укладенні договору дарування діяла під впливом помилкових переконань, зумовлених запевненнями відповідача. Вона вірила, що підписує договір довічного утримання, який відповідав її намірам отримувати допомогу та догляд від відповідача в обмін на передачу права власності на квартиру. Ці запевнення виявилися хибними, а відповідач, після укладення договору, перестала виконувати будь-які обов`язки, що випливають з її обіцянок.
Позивач зазначає, що залишилася самостійно нести витрати на утримання житла, оплачувати комунальні послуги зі своєї мінімальної пенсії, та не отримує ніякої допомоги від відповідача. На момент укладення договору позивач мала похилий вік, незадовільний стан здоров`я та перебувала в уразливому становищі. Відповідач фактично проживає на території країни-агресора, у володіння майном не вступила та припинила будь-яке спілкування з позивачем.
На основі викладених обставин позивач вимагає визнати договір дарування недійсним через істотну помилку, яка вплинула на її волевиявлення під час його укладення.
Ухвалою суду від 17.09.2024 року провадження у справі відкрито, та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.
Під час судового засідання призначеного на 20.11.2024 року було допитано свідка ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 20.11.2024 року вирішено підготовче провадження закрити та призначити справу до судового розгляду по суті.
19.12.2024 року ухвалою суду вирішено Витребувати з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянкою Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, за останні п`ять років на момент надання відповіді.
26.03.2025 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення по справі.
27.03.2025 року від від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю сторони позивача.
У судове засідання призначене на 27.03.2025 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечення представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено наступні обставини у справі.
07.05.2004 Позивач, ОСОБА_1 , знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 .
27.05.2004 Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , була придбана ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу.
13.09.2004 Позивач придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_6 . На момент укладення цього договору позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від цієї дати.
16.09.2004 Позивач, ОСОБА_1 , уклала договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на користь відповідача ОСОБА_2 , її онуки, громадянки Російської Федерації. Це підтверджується копією паспорту відповідача російського зразка.
У матеріалах справи міститься Згода на реєстрацію за місцем проживання від 05.04.2004 року(Согласие на регистрацию по месту жительства) в якій ОСОБА_4 надала згоду на реєстрацію позивача ОСОБА_1 у вказаній квартирі АДРЕСА_2 ).
Таким чином, суд встановлює, що до 13.09.2004 позивач була власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . З пояснень сторони позивача вбачається, що ОСОБА_1 було прийнято рішення про відчуження домоволодіння, зважаючи на те, що самостійно підтримувати будинок у належному стані позивачу було досить складно.
13.09.2004 ОСОБА_1 відчужила єдине житло та в той же день придбала іншу квартиру, а 16.09.2004 року уклала договір дарування єдиного житла своїй онуці.
Позивачка (дарувальник) свідчить, про те, що вона домовлялася із своєю онукою (відповідачем) про довічне утримання. Позивачка стверджує, що мала на меті укласти саме договір довічного утримання та помилилася щодо правової природи правочину, який підписала із відповідачем, у зв`язку із необізнаністю та нерозумінням відміни між договором довічного утримання та дарування.
Про наявність помилки (неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання) свідчить те, що позивачка особа похилого віку, за станом здоров`я потребує стороннього догляду і матеріальної допомоги, укладаючи договір з відповідачем договір дарування належної їй квартири діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде її пожиттєво доглядати.
Суд звертає увагу, що на момент вчинення правочину позивач була особою похилого віку (станом на час посвідчення такого договору їй вже виповнилось 67 років).
Так, Довідкою від 14.01.2025 року 3 01-16/130 з КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморського району міста Одеси» вбачається, що ОСОБА_1 з 24.09.2018 року по теперішній час перебуває на соціальному обслуговуванні у КУ ««Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Приморського району міста Одеси» у відділені соціальної допомоги вдома для надання їй соціальної послуги догляду вдома.
Суд бере до уваги, що після укладання спірного договору позивачка місце реєстрації не змінила та залишилася мешкати у вказаній квартирі оскільки не має іншого житла та матеріальної можливості його придбати. Вказане додатково свідчить про небажання сторін договору реального настання правових наслідків відчуження спірної квартири на користь відповідачки.
В свою чергу з показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що відповідач з часу укладання договору дарування жодного дня не проживала у "подарованій" згідно договору квартирі, є громадянкою Російської Федерації та наразі там і проживає.
Під час вирішення справи суд бере до уваги релеванту правову позицію Верховного Суду щодо спірних правовідносин, яку викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року по справі № 2-2284/09.
За змістом статей 203, 717ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість заповіту чи договору довічного утримання, суд визначає за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Встановивши, що дарувальник є особою похилого віку (1935 року народження), у силу якого потребувала сторонньої допомоги, погодилася на передачу спірної квартири, яка є її єдиним житлом, у власність обдарованого лише за умови піклування про неї, забезпечення її допомогою, продовжувала проживати у вказаній квартирі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач, укладаючи оспорюваний правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цього правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором, та правильно задовольнив її позов на підставі статті 230 ЦК України.
У наведених судових справах суди встановили тотожні обставини щодо укладення договору дарування замість заповіту, що стало підставою для визнання договорів дарування недійсними, а саме: дарувальник є особою похилого віку, у силу якого могла помилятися щодо правової природи укладеного правочину.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 387, 388 ЦК України, ст.ст.1, 2, 3, 4, 12, 19, 43, 44, 48, 49, 76-82, 89, 95, 133, 141, ч. ч. 9, 10 ст. 158, 175, 209, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 352, 354, ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савіна Катерина Павлівна про визнання недійсним договору дарування квартири- задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_3 , укладений 16.09.2004 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянкою російської федерації, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. та зареєстрований в реєстрі за №3-2600.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 07.04.2025 року.
Суддя А.В. Науменко