Рішення

Іменем України

24 березня 2025 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд

Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчука В.В.,

при секретарі Зіньковській Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якій просить визнати незавершене будівництво житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 на земельну ділянку площею 0,2443 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.07.2012 року, що розташована по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Мотивуючи тим, що з 01.11.2003 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в Лошнівській сільській раді Теребовлянського району Тернопільської області уклали шлюб, актовий запис №9. Від спільного подружнього проживання в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням виконавчого комітету Кровинківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 25.12.2008 року відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку на місці старого по АДРЕСА_1 . Згідно висновку відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Теребовлянської районної державної адміністрації від 22.04.2009 року за № 622 розглянуто подані матеріали замовника ОСОБА_2 жителя АДРЕСА_1 , беручи до уваги позитивні погодження Теребовлянської районної санепідемстанції від 22.04.09 та Державного пожежного нагляду в Теребовлянському районі, відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства не заперечує провести будівництво індивідуального житлового будинку д. ОСОБА_2 , загальними, «мірами 10,00 х 10,80 м. В липні місяці 2012 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 , на підставі рішення сесії Кровинківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №595442, згідно якого він є власником земельної ділянки площею 0,2443 га., яка розташована в селі Кровинка та надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . З моменту завершення будівництва житлового будинку, він повністю став придатним для його експлуатації, оскільки для цього було виконано всі необхідні роботи, в тім числі, було проведено відповідне оздоблення в середині приміщення будинку, а тому заселилися в даному будинку, який побудували в інтересах сім`ї. На будівництво зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами, його оздоблення, було затрачено особисті кошти в розмірі не менше 90% від їх загальної вартості, оскільки з 2008 року і по даний час позивачка перебувала в Італії, де працювала та отримувала кошти. Відповідача також запросила в Італію для возз`єднання сім`ї і в даній країні він фактично перебуває на протязі останніх десяти років.

22.03.2023 року рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області шлюб між ними розірвано. В добровільному порядку відповідач не бажає вирішити питання щодо розподілу майна набутого в шлюбі. Вказане домоволодіння по АДРЕСА_1 не приймається в експлуатацію і право власності на нього не оформляється з вини саме відповідача ОСОБА_2 , який виступав в якості забудовника. По зазначеній причині позивачка незаконно та неправомірно позбавлена можливості вільно користуватися і розпоряджатися цим майном, що перешкоджає реалізувати її право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду заяву уточнення позовних вимог у якій уточнила позовні вимоги та просить визнати об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 частковою сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частку об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві вказала про те, що справу слухати у її відсутності за участі її представника.

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності позовні вимоги довірительки підтримав, просив задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду із заявою, у якій просив справу слухати без його участі за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів.

Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано 01.11.2003 року Лошнівською сільською радою, актовий запис №9.

Від спільного подружнього проживання в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є повнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Між позивачкою та відповідачем відносини погіршились, вони втратили розуміння один до одного та практично припинили спілкування та проживання разом. У зв`язку із погіршенням відносин та недосягнення згоди щодо подальшого спільного проживання.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 22.03.2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_1 , який було зареєстровано 01.11.2003 року Лошнівською сільською радою, актовий запис №9.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побудували житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , однак будинок не прийнятий в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету Кровинківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 25.12.2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку на місці старого по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Кровинківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 20.03.2009 року розглянуто заяви громадян села Кривинка, ОСОБА_5 , яка просить вилучити в неї земельну ділянку площею 0,01 га. яка призначена для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та ОСОБА_2 , який просить надати йому вищевказану земельну ділянку для обслуговування житлового будинку під будівництво нового житлового будинку та керуючись ст. 12, 40, 78, 81, 118 Земельного Кодексу України, ст..26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія сільської ради та вирішено вилучити від громадянки ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,01 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Кут і передано до земель не наданих у власність. Виділено громадянину ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,01 га. з земель не наданих у власність під будівництво нового житлового будинку.

Згідно паспорта № 143 садиби в населених пунктах України забудівник ОСОБА_2 місце будівництва АДРЕСА_1 , забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Кровинківської сільської ради від 25.12.2008 року № 73, на відведеній земельній ділянці: житловий будинок, надвірні будови по пректу, інженерне обладнання.

Згідно висновку відділу містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Теребовлянської районної державної адміністрації від 22.04.2009 року за № 622 розглянуто подані матеріали замовника ОСОБА_2 жителя АДРЕСА_1 , беручи до уваги позитивні погодження Теребовлянської районної санепідемстанції від 22.04.09 та Державного пожежного нагляду в Теребовлянському районі, відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства не заперечує провести будівництво індивідуального житлового будинку д. ОСОБА_2 , загальними, «мірами 10,00 х 10,80 м.

19.07.2012 року ОСОБА_2 , на підставі рішення сесії Кровинківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №595442, згідно якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2443 га., яка розташована в селі Кровинка та надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Згідно звіту №12 про оцінку майна житлового будинку (літера «А»), загальною площею 182,4 м кв. ринкова вартість домоволодіння без урахування ПДВ становить 1965563 грн. в тому числі 429944 грн. ринкова вартість земельної ділянки, без урахуванням ПДВ, 1535619 грн. ринкова вартість садового будинку, без урахуванням ПДВ.

Проект індивідуального житлового будинку та технічний паспорт житлового будинку від 22.01.2024 року, що по АДРЕСА_1 виготовлений на замовлення ОСОБА_2 .

Згідно будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_2 , прописані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із позовної заяви, що на будівництво житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , було затрачено кошти ОСОБА_1 , оскільки з 2008 року і по даний час позивачка перебувала в Італії, де працювала та отримувала зарплату.

Згідно копії повідомлення про оплату праці домашнього працівника за 2010 рік ОСОБА_1 отримала зарплату без відрахувань в розмірі 5212,36 грн.

До матеріалів справи додані копії декларації про доходи та копія заяви про укладення договору з помічником по господарству з яких вбачається, що ОСОБА_1 працювала в Італії та отримувала зарплату з 2012 року по 2024 рік.

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, що житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 побудований сторонами під час шлюбу, а тому вважається їхньою спільною сумісною власністю.

Крім того у судовому засіданні встановлено, що вказаний будинок не зданий в експлуатацію, а проектна документація пов`язана із побудовою житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 виготовлена на ім`я відповідача ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 не може звернутися у відповідний орган в установленому законом порядку для виготовлення документів для введення будинку в експлуатацію.

Відповідач та його представник не заперечили викладених обставин у позовній заяві та не надали протилежних доказів до справи.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи №300/24-22 від 10.07.2024 року, експертом встановлено ринкову вартість житлового будинку, надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 визначена порівняльним підходом, станом на час проведення експертизи становить: 2460211 грн., з яких житловий будинок під літерою «А»- 1974320 грн., прибудова «а» - 132851 грн., підвал «Пд(а)» - 73068 грн., балкон «бл» - 94472 грн., вхід в підвал- 1722 грн., гараж «Б» 141462 грн., криниця «Кр» - 42316 грн.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №901/24-22 від 27.01.2025 року ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на день огляду об`єкта дослідження становить: 96,30%. Ступінь будівельної готовності підвалу під прибудовою незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на день огляду об`єкта дослідження становить: 99,2%. Ступінь будівельної готовності прибудови до незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на день огляду об`єкта дослідження становить: 76,70%. Ступінь будівельної готовності гаражу по АДРЕСА_1 станом на день огляду об`єкта дослідження становить 59,3%.

30.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 454/1678/16-ц, провадження № 61-13096св18 (ЄДРСРУ № 79805820) вказав, що у ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Верховний Суд в своїй Постанові від 28.10.2019 року по справі №308/2695/16-ц звернув увагу, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

В цьому рішенні, Верховний Суд також вказав, що враховуючи ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, можливості визначити окремі частини і за умови можливості довести до кінця будівництво об`єкта незавершеного будівництва, такий об`єкт незавершеного будівництва може бути поділеним між подружжям з визначенням часток кожного на такий об`єкт.

В Постанові від 03.12.2018 р. по справі № 525/511/16-ц, Верховний Суд також вказував, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Отже, об`єкт незавершеного будівництва може бути поділеним між подружжям до моменту введення його в експлуатацію, якщо його будівництво завершене або майже завершене, тобто коли можна побачити, що це є саме нерухомим майном, а не грудою будівельних матеріалів. Іншою умовою для поділу такого майна є можливість його поділу.

Враховуючи вище наведене суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва між подружжям (колишнім подружжям) у сукупності до наступних умов: Для поділу об`єкта незавершеного будівництва між подружжям має бути сукупність наступних умов: довести факт того, що період будівництва співпадає з перебуванням особами у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах; встановити ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва та визначити його частини, що підлягають поділу (шляхом проведення будівельно-технічної експертизи). Проведення даного виду експертизи надасть можливість встановити відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва та наявність можливості здійснити його поділ. Окрім того, підтвердженням факту будівництва саме в період шлюбу подружжя може виступати дозвільна документація (дозволи на початок здійснення будівництва), технічний паспорт на будинок, документи, що підтверджують право на проведення реконструкції старого будинку, тощо.

Таким чином як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №901/24-22 від 27.01.2025 року ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на день огляду об`єкта дослідження становить: 96,30%.

Крім того підтверджуючими фактами будівництва будинку саме в період шлюбу подружжя є дозволи на початок здійснення будівництва: рішення виконавчого комітету Кровинківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 25.12.2008 року про надання дозволу на будівництво нового житлового будинку на місці старого по АДРЕСА_1 , рішення виконавчого комітету Кровинківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 20.03.2009 року, технічний паспорт на будинок від 22.01.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями ч.1 ст. 60,63, ч.1 ст.69, ч.1 ст. 70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно абзацу першого пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно пункту 30 Великої Палати Верховного Суду України у справі № 209/3085/20 провадження № 14-182цс21 від 08.02.2022 року розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно із статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (п.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс21).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «устатті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), зазначено, що: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуванні обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

З огляду на наведене, суд вважає доведеним позивачкою поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на спірний житловий будинок з господарськими спорудами, не зданий в експлуатацію, відтак позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволити.

Керуючись ст.60,61,70,72 Сімейного кодексу України, ст. ст.368,372 Цивільного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст.5,13,76,258,259,263,265,268,280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єкт завершеного будівництва, не зданого в експлуатацію, житловий будинок під літерою «А»- 1974320 грн., прибудова «а» підвалу «Пд(а)», балкон «бл», вхід в підвал, гараж «Б», криниця «Кр», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , таким, що нажитий ними в період шлюбу.

Визнати рівними частки колишнього подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , у завершеному будівництві, але не зданого в експлуатацію, житлового будинку під літерою «А»- 1974320 грн., прибудови «а» підвалу «Пд(а)», балкону «бл», входу в підвал, гаража «Б», криниці «Кр», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши за кожним з них право на 1/2 частину даного будинку, як за його співзабудовниками.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.В. Малярчук