Справа № 646/3582/20
№ провадження 2/646/1174/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.25 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сіренко Ю.Ю.,

за участю секретаря Шарашидзе М.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення,

в с т а н о в и в :

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення, в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири 24300,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати, пов`язані із розглядом справи у сумі 2000,00 грн. - вартість проведення оцінки завданих збитків, вартість правової допомоги у розмірі 5000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн та 1073,60 грн.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.06.2020 року вищезазначена справа надійшла в провадження судді Єжова В.А.

Згідно з розпорядженням щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ, які перебували в провадженні судді Єжова В.А. №02-13/147 від 29.11.2021 року вищезазначена справа надійшла в провадження судді Сіренко Ю.Ю.

Указом Президента України №64/2022 в Україні 24.02.2022 введено воєнний стан, дію якого продовжено відповідними Указами Президента України.

Враховуючи неможливість судом здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Розпорядженням Верховного Суду від 10.03.2022 №4/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та визначено замість нього Ленінський районний суд м. Полтави.

Розпорядженням Верховного Суду №65 Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області повернуто підсудність до Червонозаводського районного суду м.Харкова, у зв`язку з чим Ленінським районним судом м. Полтави було повернуто до Червонозаводського районного суду м. Харкова вищевказану справу.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення залишено без руху.

20.06.2023 року на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.06.2023 року, позивачем була подана заява про усунення недоліків з додатком.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з врахуванням положень ст. 274 ЦПК України, оскільки справа є малозначною.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає наступне, що йому, на праві приватної власності належать нежитлові приміщення цокольного поверху №VII, IX, X, XIII,XIV в літ.Д, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується Договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. 16 березня 2020 року, о 10 год. 00 хв. відбулося залиття цокольного нежитлового приміщення, яке мені належить на праві приватної власності, холодною водою із 18 квартири у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_2 , із якої відбулося залиття належить Відповідачу, ОСОБА_2 . Згідно з Акту обстеження, складеного комісією дільниці №58 КП «Жилкомсервіс» від 16 березня 2020 року залиття сталося з квартири АДРЕСА_2 через міжпотолочне перекриття через порушення з`єднання труб різного діаметру до пральної машини та відсутність їх герметизації в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 . Окрім цього, своїми діями Відповідач спричинив Позивачу моральну шкоду. У зв`язку з тим, що Відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдані збитки, позивач був змушений звернутися до суду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, також надійшла відповідь на відзив.

В судове засідання відповідач та його представник не з`явився, повідомлений судом належним чином, надав відзив на позовну заяву.

В силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову ОСОБА_1 , об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд вбачає достатнім наявність доказів, для прийняття об`єктивного та обґрунтованого рішення у спрощеному проваджені, з врахуванням відзиву на позов, а також відповіді на відзив, та приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення цокольного поверху №VII, IX, X, XIII,XIV в літ.Д, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується Договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 25 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. (а.с.8-9) 16 березня 2020 року, о 10 год. 00 хв. відбулося залиття цокольного нежитлового приміщення, яке мені належить на праві приватної власності, холодною водою із 18 квартири у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_2 , із якої відбулося залиття належить відповідачу, ОСОБА_2 . Для того, щоб визнати чи розмір завданих збитків та розуміти, які суми коштів необхідні для відновлення приміщення, я звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 . Останнім був складений звіт про матеріальний збиток, нанесений власнику нежитлового приміщення цокольного поверху в літ. «Д-3», внаслідок залиття водопровідною водою, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно до звіту вартість збитків складає 24300,00 грн. (двадцять чотири тисячі триста гривень 00 коп.).

Окрім цього, неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, а саме нормальний уклад життя був порушений, позивач був змушений обмежувати себе у звичному проведенні відпочинку та відновленні здоров`я. Внаслідок сильних душевних хвилювань Позивач був у вкрай пригніченому стані. За цих обставин позивач не в змозі був вести звичний для нього спосіб життя. Його емоційний стан був вкрай важким, він переживав сильні душевні страждання, нервозність. Все це значно погіршило стан здоров`я позивача та завдало йому моральних страждань.

У своєму відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Максименко О.В. зазначає, що позивач ОСОБА_1 , стверджує, що нібито 16.03.2020 о 10.00 сталося залиття цокольного нежитлового приміщення, яке належить йому на праві приватної власності, холодною водою із квартири АДРЕСА_3 . При цьому позивач посилається виключно на єдиний доказ провини - «Акт обстеження», складений комісією дільниці №58 КП «Жилкомсервіс» від 16.03.2020, на чолі з начальником дільниці Приходько В.О., згідно якого причиною залиття стало порушення з`єднання труб різного діаметру до пральної машини та відсутність їх герметизації в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 . Відповідач вважає акт недостовірним та недопустимим доказом, який неможна враховувати при прийнятті рішення по суті справи.

У своїй відповіді на відзив позивач відхилив наведені представником відповідача у відзиві на позов заперечення.

Відповідач або його представник заперечень на відповідь на відзив позивача не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положенням підпункту 4.1.9 вищезазначених Правил встановлено, що під час експлуатації будинку необхідно забезпечувати, у тому числі, усунення протікань, витоків, закупорок, засмічування, зриву гідравлічних затворів, санітарних приладів і негерметичності стикових з`єднань у системах каналізації; надійність і тривкість кріплення каналізаційних трубопроводів і випусків, тощо.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року №572, до обов`язків саме власника квартири належить: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил, проводити за власні кошти ремонт квартири, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку.

Частина 4 ст. 55 Конституції України гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Причиною затоплення цокольного приміщення, власником якого є позивач, стало неправильне з`єднання труб різного діаметру та відсутність їх герметизації у квартирі відповідача. (акт обстеження) (а.с.27)

Розмір збитків, завданих внаслідок затоплення нежитлового приміщення визначений фахівцем-оцінювачем (а.с.14-32) та відповідачем не спростований. Вину у завданій позивачу шкоді відповідачем також не спростовано.

Таким чином, позивач довів розмір завданої шкоди, відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляв, не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Отже, встановивши протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття нерухомості позивача, вбачається, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено в ст. 28 Конституції України, ст. 270 ЦК України та відповідно до ст. З Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ' немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуального), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи тривалість порушення прав позивача, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину його душевних та психологічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним позивачу майном, вжиття заходів щодо його відновлення), а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмір 5000,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1914,40 грн підлягає стягненню з відповідача.

На підставі статті 133 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати на залучення фахівця-оцінювача у розмір 2000,00 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000, 00 грн., враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 76, 133, 137, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166, 1167, ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям нежитлового приміщення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 24300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення оцінки завданих збитків, у розмірі 2000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1914,40 грн.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішенням може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5

Суддя - Ю.Ю. Сіренко