ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8417/23 Головуючий суддя І інстанції Ізмайлов І. К.
Провадження № 22-ц/818/204/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Держави України в особі Харківської обласної прокуратури на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року, по цивільній справі № 644/8417/23, за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, в особі Головного управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,-

в с т а н о в и в :

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Полюхович А.В. звернувся до суду із вказаним позовом. Позовна заява вмотивована тим, що починаючи з 29 травня 2019 року ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством, проте вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року його було визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384 КК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою Харківського апеляційного суду 05 серпня 2021 року вказаний вирок було залишено без змін, внаслідок чого він набрав законної сили.

Стосовно ОСОБА_1 не виконано вимоги ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

У зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням з 29.05.2019 р. до 05.08.2021 р. позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він пережив значних і тривалих в часі душевних страждань. Впродовж 2 років 2 місяців та 7 днів кримінального переслідування продовжували діяти певні обмеження його прав та порушені нормальні життєві зв`язки ОСОБА_1 , що негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми та змусило докладати значних зусиль для організації свого життя. При досудовому розслідування він піддавався психологічному впливу з боку слідчих та працівників прокуратури, його постійно викликали на допити, на численні слідчі дії та судові засідання, де він повинен був захищатися від незаконного обвинувачення, на нього було накладено додаткові обов`язки. Це змусило його значних зусиль для підняття авторитету на робочому місці, де колеги та керівництво відмовлялися його поважати та мали принижене відношення у зв`язку з його притягненням до кримінальної відповідальності в зв`язку з чим він був позбавлений реалізації своїх звичок і бажань.

Отже, як підозрюваний, та обвинувачений у кримінальному провадженні був обмежений у своїх правах. Він відчув принижене відношення до себе від сусідів та друзів, почалися конфлікти та скандали в сім`ї. Крім того, 12.04.2019 р. у нього було вилучено мопед «ПітБайк МТ-100», який зберігався на штрафмайданчику Шевченківського відділу поліції, який йому не повернено, що завдало додаткових моральних страждань і позбавило засобів пересування, саме на цьому мопеді він добирався до робочого місця, а тепер змушений шукати людей та транспорт, щоби щодня їздити на роботу, що вимагає додаткових витрат часу та коштів, спричиняє стреси.

На підставі викладеного просив стягнути на користь ОСОБА_1 з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 351526,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, які розраховані наступним чином мінімальна заробітна плата на 2023 р. складає 7600,00 грн., а порушення права позивача тривало 26 місяців і 7 днів, (7600Х26=174200; 7600/30Х7=1563,33; 174200+1563,33=175763,33, 175763,33Х2= 351526,00)

При судовому розгляді представник позивача позов підтримала та зазначила, що ОСОБА_1 проживає в маленькому містечку да його всі знають. При досудовому розслідуванні слідчі розголошували відомості про нього, як про особу, яка написала заяву до поліції на неповнолітню особу, що погіршило ставлення до нього односельців. І хоча запобіжний захід йому не обирався, до нього просто приїжджали поліцейські і забирали його на допити, також він працював слюсарем без оформлення трудового договору і на його робоче місце теж постійно прибували поліцейські. З ним перестали вітатися сусіди, батьки та родичи неповнолітнього хлопця влаштовували йому скандали, крім того, всупереч вироку суду, ОСОБА_1 до цього дня не повернений мопед.

Отже, моральна шкода для ОСОБА_1 полягає у душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо нього у зв`язку з утриманням та, як наслідок, пошкодженням його мопеду, а також у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації.

Також було зазначено, що мінімальна заробітна плата на 2024 р. складає 8000,00 грн., у зв`язку з чим мінімально гарантований розмір відшкодування за 26 місяців і 7 днів складає 209867,00 грн., що не перевищує розміру позовних вимог, а 141659,00 це ті моральні страждання, які полягали у впливі на стосунки з односельцями, психологічному впливі з боку слідчих та працівників прокуратури, приниженні авторитету на робочому місці та неможливістю користуватися майном.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11 червня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 209806,45 грн. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі Харківська обласна прокуратура посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши його до 41961,29 грн.

Апеляційні скарга мотивована тим, що судом вказано, що розрахунок повинен здійснюватися відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто на 30.04.2024 в сумі 8000 грн за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Вказує, що рішення ухвалено судом 11.06.2024 року, відтак суд вірно посилався на Закону України «Про державний бюджет України на 2024рік» однак не врахував, що ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішення суду, на рівні 1600 грн, то вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди мав становити 41961,29 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Полюхович А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін. Вказано, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи скарги належним чином не доведені та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції своє рішенням мотивував тим, що загальний час перебування позивача під слідством та судом становить 26 місяців, та за цей час зазнав душевних страждань.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 8000 гривень.

Суд вважав, що сума моральної шкоди в розмірі 26 мінімальних розмірів заробітної плати, що діє на час розгляду справи, враховуючи фактичні обставини справи, відповідає співрозмірності спричиненим душевним стражданням, яка завдана внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності протягом відповідного періоду часу, під час якого до позивача застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема виклики на допити, тимчасове вилучення майна.

Отже, суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 209806,45 грн відповідно до Закону на день винесення рішення суду, розрахувавши вказану суму наступним чином: 8000х26 місяців+ (8000/31 деньх7).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Судовим розглядом встановлено, що 21.05.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 винесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384 КК України, що підтверджується копією обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_1 складеного 21.06.2019 року заступником начальника ВП начальником СВ Шевченківського ВП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області та затвердженого начальником Шевченківського відділу Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області. (а.с. 15-17)

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування № 0000159 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень. (а.с. 18-19)

Вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року за наслідками розгляду кримінального провадження відомості за яким внесено до ЄРДР за № 0000159 ОСОБА_1 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 384 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_1 повернуто вилучений протоколом огляду місця події від 12.04.2019 р. мопед «ПітБайк МТ-100», 2014 року випуску, без державного номерного знаку, який зберігається на штрафмайданчику Шевченківського ВП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області. (а.с. 7-10)

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. (а.с. 11-13)

Ухвалою Верховного Суду України від 07 грудня 2021 року касаційну скаргу на Ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року з усіма додатками до неї повернуто прокурору. (а.с. 14)

В ч. 1 та 2 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У випадках, зазначених у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

В п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування громадянинові моральної шкоди у наведених в ст. 1 цього закону випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В чч. 5 і 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» закріплено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 2 і 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Тому висновок суду першої інстанції про порушення прав позивача у зв`язку з помилковим кримінальним переслідуванням, що завдало йому моральної шкоди, є правильним. За помилку досудового слідка у даному випадку закон передбачає відповідальність держави.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував положення ч.2 та 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», роз`яснення зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України та взяв за основу обрахунку кількість місяців перебування позивача під слідством та судом, а також розмір мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час розгляду справи і визначив суму відшкодування в розмірі 241200 із розрахунку 360 мінімальних розмірів заробітної плати, що діє на час розгляду справи, враховуючи фактичні обставини справи, яка визначена та розрахована експертом.

Разом з тим, такий розмір має визначатись з урахуванням вимог розумності і справедливості такого відшкодування, оскільки мінімальний розмір такого відшкодування визначається в ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМ України №215 від 15 квітня 2015 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір відшкодування має визначатися із грошової суми у розмірі 1 600 грн 00 коп., яка визначена Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік», апеляційний суд відхиляє, оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема, Законом України «Про Державний бюджет України», отже розрахункова величина грошової суми у розмірі 1 600 грн 00 коп. не може бути застосована до спірних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24).

Крім того, як правильно зазначено судом першої інстанції, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 неодноразово наголошував на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст.6, ч.2 ст.19, ст.130 Конституції України.

Тобто, ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн 00 коп., не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі, оскільки діє спеціальний Закон, який урегульовує це питання.

Отже, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 209806 грн 45 коп.

Таким чином, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Держави України в особі Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 07 квітня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді - Ю.М. Мальований

Н.П.Пилипчук