ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7631/24 Номер провадження 22-ц/814/1638/25Головуючий у 1-й інстанції Алексашина Н. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Пилипчук Л.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Браташа Юрія Павловича на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2025 року у справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в якому просив здійснити поділ майна подружжя ОСОБА_2 , ОСОБА_1 шляхом виділу у власність ОСОБА_2 , квартири АДРЕСА_1 ; виділу у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 та транспортний засіб марки Nissan X-Trail №BT9861AX, 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1185364, 00 грошової компенсації різниці вартості присудженого майна.

26.09.2024 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та транспортний засіб марки Nissan X-Trail №BT9861AX, 2012 року випуску, VIN № НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року подану зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом про поділ майна подружжя.

У лютому 2025 року від ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена зустрічна позовна заява, у якій як співвідповідачів зазначено батьків позивача за первісним позовом: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позовні вимоги доповнено новою вимогою, а саме: про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/8 частки житлового будинку площею 178,3 кв.м. по АДРЕСА_3 , та врахувати при поділі вартості грошової компенсації ОСОБА_1 за 4/16 частку на відповідне майно.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ( у новій редакції) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, у які заявлено нову позовну вимогу та повернуто її заявнику.

Не погодившись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Браташ Ю.П. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_1 підстави позову не змінювались у новій редакції її зустрічного позову, адже зі змісту попередньої редакції зустрічного позову вбачається, що підставами позову є, в тому числі можливе витрачення ОСОБА_2 коштів які є спільною сумісною власністю подружжя (не повідомляючи про це жодним чином свою дружину та здійснюючи такі витрати без її згоди) на ремонтні та будівельні роботи, а також будівельні матеріали для поліпшення нерухомого майна - житлового будинку, загальною площею 178,3 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та земельні ділянки під вказаним будинком, які належить його батьку, внаслідок чого вартість вказаного об`єкта нерухомості істотно збільшилась за рахунок спільним сумісних коштів подружжя.

Вказував, що нова редакція зустрічного позову від 31.01.2025 р. була доповнена вимогою про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/8 частки житлового будинку, загальною площею 178,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 з підстав які були зазначені ще у попередній редакції зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що нова редакція зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 подана із зміною підстави та предмету позову, що фактично є пред`явленням нового позову.

Розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи в прийнятті зустрічної позовної заяви в новій редакції суд першої інстанції виходив з того, що доповнення зустрічного позову новою вимогою про визнання спільною сумісною власністю подружжя 1/8 частки житлового будинку площею 178,3 кв.м по АДРЕСА_3 , під виглядом збільшення позовних вимог фактично висунуто нову позовну вимогу до нових відповідачів, яку слід розглядати, як новий позов, який має бути оформлено у відповідності до вимог ЦПК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками районного суду з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання належить кожній особі.

Право кожного звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права, свобод чи інтересів передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумність строків розгляду справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі«Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що«стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні діїу встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Заява про збільшення позовних вимог не є за своєю суттю позовною заявою, оскільки нею змінюється лише предмет або підстава позову. Водночас подання заяви, якою одночасно змінюється підстава та предмет позову, фактично, є пред`явленням нового позову.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 в новій редакції не звернув уваги на те, що обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, тобто, підстави позову не змінювались у новій редакції її зустрічного позову, оскільки із змісту попередньої редакції зустрічного позову ОСОБА_1 від 25.09.2024 р. вбачається, що підставами позову, в тому числі зазначено, що ОСОБА_2 витрачав, а можливо й продовжує витрачати й зараз, кошти, які спільною сумісною власністю подружжя без згоди ОСОБА_1 , а також на будівельні матеріали для поліпшення нерухомого майна - житлового будинку, загальною площею 178,3 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та земельні ділянки під вказаним будинком, які належить його батьку, внаслідок чого вартість вказаного об`єкта нерухомості істотно збільшилась за рахунок спільним сумісних коштів подружжя.

Водночас, нова редакція зустрічного позову від 31.01.2025 р. була доповнена вимогою про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/8 частки житлового будинку, загальною площею 178,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 з підстав які були зазначені ще у попередній редакції зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , що свідчить про збільшення позовних вимог.

Таким чином, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями374,379,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Браташа Юрія Павловича,- задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2025 року скасувати - справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2025 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ Л.І. Пилипчук