головуючий у суді І інстанції Макаренко І.О.
провадження № 22-ц/824/4910/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду містаКиєва від 26 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, у якому він просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь відшкодування майнової шкоди 338 477 грн 55 коп. інфляційної компенсації (з урахуванням 3 % річних) за прострочення зобов`язання з виплати гарантованого відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива».

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року у справі № 761/24136/15-ц стягнуто з зобов`язано ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» нарахувати грошові кошти на рахунок ОСОБА_1 , виплатити вклад за договором, відсотки, майнову відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

15 листопада 2022 року замінено сторону виконавчого провадження на ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Фонду гарантування вкладів.

Через дії (бездіяльність) Фонду та його уповноважених осіб, рішення у справі виконане лише 11 вересня 2024 року.

Тривалим невиконанням (перешкоджання виконанню) рішення суду у справі № 761/24136/15-ц позивачу завдано майнову та моральну шкоду.

Зобов`язання відповідача з виплати гарантованого відшкодування у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зводиться до виплати коштів і є за своєю суттю грошовим зобов`язанням, а тому підпадає під дію положень статті 625 ЦК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2024 року та направити справу до Шевченківського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник публічно-правовий спір, а тому вказаний позов про відшкодування шкоди підлягає розгляду адміністративним судом за правилами КАС України.

Вказує, що тривале перешкоджання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виконанню рішення суду у цивільній справі №761/2416/15-ц стало підставою у справі №761/36111/24 для звернення позивача до суду з позовом про відшкодування майнової (інфляційної) та моральної шкоди, спричиненої таким перешкоджанням. На відміну від справи №520/17342/18 (розглянутої Великою Палатою Верховного Суду), на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, у цьому випадку основний спір у справі № 761/2416/15-ц (за позовом до банку) вирішений у порядку цивільного судочинства.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно інтерпретував вказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду і помилково визначив юрисдикцію цього спору як адміністративну.

Від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Павликівського В.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги

Відзив обґрунтовано тим, що позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат, 3 % річних та моральної шкоди є похідними вимогами, оскільки пов`язані із необхідністю визначення, чи є дія/бездіяльність Фонду під час виконання ним владної управлінської функції з організації та виплати гарантованого відшкодування неправомірними, а тому мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Павликівського В.І. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, дійшла висновку про таке.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, спричиненої тривалим невиконанням рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року у справі № 761/24136/15-ц.

Указаним рішенням зобов`язано ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» зарахувати кошти у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок позивача; зобов`язано відповідача виплатити позивачеві вклад за договором від 20 листопада 2014 року № 51-в-17/367026 у сумі еквівалента 8970,35 доларів США у гривні за курсом НБУ на день 13 червня 2015 року, а саме - у розмірі 195 272,86 грн.

Зобов`язати ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_1 відсотки за договором вкладу від 20 листопада 2014 року №51-в-17/367026 за ставкою 9% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19 лютого 2015 року до дня прийняття рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних 23 червня 2015 року, а саме у розмірі 274,93 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 6045,12 грн.;

Зобов`язано ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_1 майнову відповідальність за порушення грошового зобов`язання за договором вкладу від 20 листопада 2014 року № 51-в-17/367026 за ставкою 3% річних у розмірі 91,64 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 2015 грн. 07 коп.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що зобов`язання зі сплати нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України є акцесорним та послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) про те, що спори про відшкодування передбачених статтею 625 ЦК України грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Однак, судом першої інстанції помилково залишено поза увагою те, що у справі № 761/36111/24 позивачем заявлено позовні вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування майнової (інфляційної) та немайнової (моральної) шкоди, спричиненої тривалим перешкоджанням виконанню рішення суду у справі №761/2416/15-ц, яка розглядалася у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, спірні правовідносини у цій справі мають цивільний (приватноправовий) характер, а тому судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у відкриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 07 квітня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська