Провадження № 22-ц/812/602/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 квітня 2025 року м. Миколаїв

справа № 473/3586/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

керівника прокуратури Автономної республіки Крим та міста Севастополя

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 05 лютого 2025 року суддею Ротар М.М. у приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

прокуратури Автономної республіки Крим та міста Севастополя

про знаття арешту з майна,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом.

Позивач зазначав, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, призначеної для його обслуговування, які розташовані по АДРЕСА_1 . Також він є власником земельних ділянок площею 0,8199 га та 1,1042 га, розташованих на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, та власником 1/2 частки в земельних ділянках площею 0,8184 га 1,115 га, розташованих на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

З метою продажу земельних ділянок він звернувся до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Прокопчук В.Д.

Однак, приватним нотаріусом йому було роз`яснено, що укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок неможливо, оскільки при здійсненні перевірки було встановлено, що за постановою Прокуратури м. Ялта від 22 травня 2006 року Першою ялтинською державною нотаріальною конторою 26 травня 2006 року зареєстровано обтяження за реєстраційним номером 3261815, а саме - зареєстровано арешт нерухомого майна на все майно, у тому числі невизначене боржника ОСОБА_1 . Будь-яка інша ідентифікуюча особу інформація, крім прізвища, ім`я та по батькові, відсутня, тому неможливо зробити висновок про накладення заборони у відношенні позивача чи іншої особи.

Здійснити запит до нотаріальної контори, якою було зареєстровано обтяження (Першої ялтинської державної нотаріальної контори) неможливо так як вона розташована на тимчасово окупованій та непідконтрольній Україні території.

Згідно відповідей, отриманих від Офісу Генерального прокурора та Міністерства внутрішніх справ України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 немає відкритих кримінальних проваджень, в тому числі за період з 2004 - 2006 років. Так само, відсутня інформація про притягнення його до кримінальної відповідальності та наявності судимостей. Крім того, в департаменті МВС України інформація про арешт нерухомого майна за номером обтяження 3261815 відсутня.

Посилаючись на те, що запис в реєстрі стосується не його, а іншої особи, проте порушує його право розпорядитися належним йому майном ОСОБА_1 просив зняти арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Реєстраційний номер обтяження 3261815 від 26 травня 2006 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстровані Першою ялтинською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Прокуратури м. Ялта від 22 травня 2006 року.

Прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт порушення його права та факт проведення арешту з огляду на це позовні вимоги вважали безпредметними. Крім цього вказували на відсутність підстав вважати, що права позивача порушуються саме через дії прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного Миколаївської області від 05 лютого 2025 року позов задоволено, знято арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 : реєстраційний номер обтяження 3261815 від 26 травня 2006 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстровані Першою ялтинською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Прокуратури м. Ялта від 22 грудня 2006 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження № 3261815 від 26 травня 2006 року позбавляє позивача права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. При цьому будь-які відкриті кримінальні провадження стосовно позивача ОСОБА_1 відсутні, він не притягувався до кримінальної відповідальності, не має судимостей, наразі відсутні будь-які виконавчі провадження з виконання будь-яких судових рішень чи з приводу інших стягнень з ОСОБА_1 на користь будь-яких інших осіб, також інформація про заборгованості позивача відсутня в Єдиному реєстрі боржників.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі керівник прокуратури Автономної республіки Крим ат міста Севастополя А. Старченко, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що до позовної заяви позивачем ОСОБА_1 долучено копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформовану з використанням пошуку за частковим співпадінням, а не повним. А тому у вказаній інформації відображені не тільки об`єкти нерухомого майна, що належать Позивачу, а й іншим особам зі збігом по введених критеріях, а також вказані всі можливі обтяження на майно осіб з тотожними анкетними даними.

Водночас, прокуратурою автономії до суду першої інстанції надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформовану за повним співпадінням, з якої вбачається, що у власності позивача перебувають 5 земельних ділянок, розташованих у Миколаївській області, а відомості щодо накладення арешту на будь-яке майно відсутні.

На відсутність будь-яких перепон для розпорядження позивачем своїм майном у зв`язку з наявністю обтяження з реєстраційним номером 3261815 також вказує той факт, що 03 жовтня 2014 року позивачем здійснено відчуження на підставі договорів купівлі-продажу належних йому житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з нотаріальним посвідченням вказаних правочинів у Першій вознесенській нотаріальній конторі, що підтверджено наданими прокуратурою автономії довідками.

За таких обставин позивачем не доведено що наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень інформації щодо накладення арешту на майно особи за прізвищем, ім`ям, по батькові " ОСОБА_1 ", порушує саме його права, а не іншої особи.

Крім того, судом знято арешт з майна за реєстраційним номером обтяження 3261815, що на підставі постанови прокуратури м. Ялта від 22 травня 2006 року накладався на все невизначене майно ОСОБА_1 з місцем проживання/реєстрації: АДРЕСА_2 . Однак, як зазначає сам Позивач, та як підтверджено матеріалами справи, позивач не є тією особою, на майно якої накладався арешт, отже предмет спору не має відношення до позивача, оскільки арешт накладено на майно іншої особи з тотожними анкетними даними.

Таким чином, підстави для зняття обтяження відсутні.

Узагальнені доводи інших учасників

Інші учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

2.Мотивувальна частина

Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта прокурора відділу представництва інтересів держави в суді ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2012 року та рішення про державну реєстрацію від 14.07.2017 року є власником житлового будинку та земельної ділянки, призначеної для його обслуговування, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 0,8199 га (кадастровий номер :14:000:0254) та площею 1,1042га (кадастровий номер :16:000:0167, які розташовані на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, та власником 1/2 частки в земельних ділянках площею 0,8184га (кадастровий номер :14:000:0253) та площею 1,115 га (кадастровий номер :16:000:0093), які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Земельні ділянки та частки в праві власності на ділянки сільськогосподарського призначення на території Бузької сільради належать ОСОБА_1 на підставі державних актів, виданих на його ім`я 26.11.2007 року та свідоцтв про право на спадщину, виданих на його ім`я від 20.03.2014 року.

Право власності щодо прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.04.2017 року та 20.03.2014 року.

На час слухання справи ОСОБА_1 має намір продати земельні ділянки та звернувся з цього приводу до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Прокопчук В.Д. Однак нотаріусом було встановлено, що за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який є складовою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за постановою Прокуратури м. Ялта від 22.05.2006 року Першою ялтинською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження 26.05.2006 року за реєстраційним номером 3261815, а саме: зареєстровано арешт нерухомого майна на невизначене майно на невизначене майно, все майно боржника ОСОБА_1 . Будь-яка інша ідентифікуюча особу інформація, крім прізвища, ім`я, по батькові, відсутня, тому неможливо зробити висновок у відношенні позивача або іншої особи накладено заборону.

Відповідно до відповідей Офісу Генерального прокурора (лист від 25.04.2024 року за №25/3-698 вих-24) та Міністерства внутрішніх справ України (лист від 13.05.2024 року за №30) відкритих кримінальних проваджень, в тому числі в період з 2004 2006 роки, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 немає, також відсутня інформація про притягнення його кримінальної відповідальності на наявність судимостей. Крім того, в департаменті МВС України інформація про арешт нерухомого майна за номером обтяження 3261815 відсутня.

Інформація про ОСОБА_1 як боржника в Єдиному реєстрі боржників відсутня.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства (пункт 5

частини третьої статті 2, стаття 13 ЦПК України) учасник справи має право оскаржити судове рішення, яке порушує права чи інтереси саме цього учасника.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

За змістом частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один із принципів цивільного судочинства, на підставі якого сторони в процесі вільно розпоряджаються своїми матеріальними і процесуальними правами: представляти чи не представляти доказ, давати показання чи відмовитись від давання показань, заявляти клопотання чи ні, подавати скаргу чи не подавати тощо, включаючи право на примирення сторін у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

(частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи, яка переглядається, вбачається, що власнику нерухомого майна позивачу у справі ОСОБА_1 листом приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Прокопчук В.Д. від 14 березня 2024 року роз`яснено, що з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який є складовою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,вбачається, що за постановою прокуратури м. Ялта від 22.05.2006 року Першою ялтинською державною нотаріальною

конторою 26.05.2006 року зареєстровано обтяження за реєстраційним номером 3261815, а саме: зареєстровано арешт нерухомого майна на невизначене

майно, все майно боржника ОСОБА_1 .

При цьому нотаріус зазначає, що будь-яка інша ідентифікуюча особу інформація, крім прізвища, ім`я, по батькові, відсутня, тому неможливо зробити висновок у відношенні позивача або іншої особи накладено заборону.

Згідно повідомлення Офісу Генерального прокурора та Міністерства внутрішніх справ України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 немає відкритих кримінальних проваджень, в тому числі за період з 2004 - 2006 років. Також відсутня інформація про притягнення його до кримінальної відповідальності та наявності судимостей.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що була додана до матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 вбачається, що вона сформована з використанням пошуку за частковим, а не повним співпадінням. Отже, у вказаній інформації відображені не тільки об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу ОСОБА_1 , а й іншим особам, прізвище, ім`я та по батькові яких збігається з позивачем. Тому в інформації відображено всі можливі обтяження на майно осіб з тотожними анкетними даними.

Проте, прокуратурою Автономної республіки Крим та міста Севастополя до матеріалів справи надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформовану за повним спів падінням. З цієї інформації вбачається, що у власності позивача перебувають 5 земельних ділянок, розташованих у Миколаївській області, однак відомості щодо накладення арешту на будь-яке належне йому майно відсутні.

Враховуючи розбіжності в інформаційних довідках, наданих сторонами у справі, суд з власної ініціативи перевірив інформацію, наявну в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек та заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. З отриманої довідки, яка сформована за повним співпадінням прізвища, ім`я та по батькові позивача та його РНОКПП, вбачається, що жодних обмежень стосовно майна позивача ОСОБА_1 ці реєстри не містять.

Крім цього колегія суддів враховує твердження самого позивача ОСОБА_1 , який стверджує, що ніколи в Автономній Республіці Крим не проживав, до кримінальної відповідальності не притягувався, та обставини, які могли б стати підставою для накладення арешту на належне йому майно, відсутні.

Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведено, що арешт, накладений 26.05.2006 року Першою ялтинською державною нотаріальною на виконання постанови прокуратури м. Ялта від 22.05.2006 року, стосується майна саме позивача ОСОБА_1 , а не іншої особи з аналогічними прізвищем, ім`ям та по батькові, оскільки інших ідентифікуючих особу ознак реєстр не містить.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції помилково визнав встановленими обставини справи, які не були доведені жодним належним та допустимим доказом, та не у повній мірі дослідив наявні у справі докази та не надав їм належної оцінки, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке на підставі пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника прокуратури Автономної республіки Крим та міста Севастополя задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до прокуратури Автономної республіки Крим та міста Севастополя про зняття арешту з майна.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 08 квітня 2025 року