ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/715/25
провадження № 2/753/3973/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

"04" квітня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Котенко Р. В., розглянувши заяву представника позивача адвоката Падалко Ольги Юріївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Представником позивача адвокатом Падалко Ольгою Юріївною була подана заява про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 , батькові малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінювати місце проживання дитини до набрання законної сили рішенням про визначення місця проживання дитини.

Заява мотивована тим, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання у 2021 році між позивачем та відповідачем шлюбу, залишилась проживати разом з матір`ю, на що відповідач не заперечував. До липня 2024 року позивачка з донькою проживала у своїх батьків у Чернігівській області. Після укладання 01.07.2024 трудового договору з ТОВ «Константа Армор», позивачка переїхала до м. Києва, а доньку, з метою безпеки, залишила тимчасово проживати зі своїми батьками. У вересні 2024 року відповідач звернувся до Носівської служби у справах дітей та сім`ї із заявою про визначення місця проживання доньки із ним. Рішенням Носівської міської ради Чернігівської області від 28.11.2024 відповідачу було відмовлено у задоволенні його заяви та визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю. Після розірвання шлюбу з відповідачем, позивачка не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною. 19.12.2024 відповідач, зустрівшись з дитиною у батьків позивачки, без погодження з матір`ю дитини змінив місце проживання дитини. До 07.01.2025 дитина перебувала у відповідача, при цьому позивачка не мала доступу до дитини та могла спілкуватись з нею лише по телефону. Вказана ситуація виявилась для дитини психотравмуючою, її життя, харчування та розпорядок дня було порушено. Після того як дитину було повернуто позивачці, з огляду на стан здоров`я дитини, позивачка звернулась до лікарів - психолога та невролога. Після обстеження дитині було діагностовано невротичний стан з тривожним розладом поведінки, дизурічним розладом, нав`язливими рухами, що спричинено поміщенням дитини в незвичне для неї становище та ізоляцією від матері. Сторона позивача вважає, що до вирішення спору по суті найкращим інтересам дитини відповідатиме звичне для неї місце проживання з матір`ю.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Частиною 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Вирішення батьками питань щодо виховання дитини врегульовано ст. 157 Сімейного Кодексу України, нормами якої передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Нормами ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлюється право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hant v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Предметом судового розгляду в межах цієї справи є немайнові вимоги у сімейних правовідносинах, які виникли між сторонами щодо того, з ким саме буде проживати малолітня дитина.

Як свідчать матеріали справи, після розірвання 01.03.2021 шлюбу між сторонами і по цей час малолітня донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

У порушення рішення Носівської міської ради Чернігівської області від 28.11.2024 № 1679, яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батько дитини ОСОБА_2 без погодження матері дитини змінив місце проживання дитини, а саме забрав дитину від батьків позивачки та залишив її проживати за своїм місцем проживання до 07.01.2025. Вказані обставини підтверджуються відомостями, наданими листом Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у м. Києві від 03.02.2025 № 36726-2025.

За результатами медичного обстеження малолітньої дитини ОСОБА_3 , здійсненого 14.01.2025 ТОВ «Медична Клініка «Столиця», дитині було встановлено діагноз «Невротичний стан з тривожним розладом поведінки, дизурічним розладом, нав`язливими рухами». Серед рекомендацій з лікування значиться створення позитивного психоемоційного оточення з виключенням факторів, що негативно сприймаються дитиною (а саме розлука з матір`ю).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 523/11320/19 (провадження № 61-6385св21).

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Враховуючи наведене, а також найкращі інтереси дитини, суд дійшов переконання, що захід забезпечення позову, який позивач просить застосувати до вирішення спору між сторонами по суті, є розумним, обґрунтованим, адекватним, а також спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Невжиття такого заходу забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій та інших судових спорів.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви представника позивача адвоката Падалко Ольги Юріївни про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на зміну місця проживання дитини, яка наразі проживає разом з матір`ю.

При цьому, суд зауважує, що в силу вимог ст. ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України батько, відповідач у справі, не позбавлений права на особисте спілкування з дитиною та має обов`язок брати участь у її вихованні. У той час як мати дитини, позивачка у справі, не має права перешкоджати батьку дитини спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Отже,суд вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову у справі не порушує прав відповідача, як батька, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням спору по суті.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Падалко Ольги Юріївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 змінювати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі фактично проживає з матір`ю ОСОБА_1 , до набрання рішенням у цій справі законної сили.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Стягувач (позивач): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Боржник (відповідач): ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Р. В. Котенко