Справа № 444/3189/24
Провадження № 2/444/165/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

27 березня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки - адвоката Сидорак Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:009:0113. По сусідству з нею в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проживає відповідачка ОСОБА_2 , яка є власником сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером 46227879:03:004:0100. На своїй ділянці відповідачкою самовільно збудовано нежитлове приміщення (гараж та сарай) з габаритними розмірами 10,0 м * 7,4 м, висотою в один поверх, яке (через свою висоту та близьке розташування) затіняє вікна її житлового будинку. Крім того, таке близьке розташування гаража та сараю (1,28 м до огорожі та 2,8 м до житлового будинку) створює загрозу підвищеної пожежної небезпеки, оскільки, відповідачкою при самовільному будівництві не дотримано вимог щодо пожежного розриву між будівлями.

При цьому позивач посилається на такі норми законодавства, а саме: 01 жовтня 2019 року набрали чинності нові будівельні норми ДБН 6.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, які, серед іншого, регулюють і питання відстаней між будинками, будівлями та спорудами як на власній, так і на сусідніх ділянках, відстаней до меж ділянок, протипожежних розривів тощо.

Власник на свій розсуд вирішує розташування споруд та будинків в межах своєї присадибної ділянки. Тобто при плануванні ділянки протипожежні норми по відношенню до власних будівель та споруд не застосовуються. Однак, що стосується дотримання відстані до межі сусіднього будинковолодіння, то власник земельної ділянки повинен зважати на чинні будівельні норми і правила.

При розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. Для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 м. Однак, ні ДБН, ні інші акти чинного законодавства не дають визначення термінів «нова садибна забудова» та «сформована забудова».

Разом з тим, існують інші нормативні обмеження, дотримання яких обов`язкове при забудові земельних ділянок - протипожежні розриви (відстані), передбачені підпунктом 15.2 Протипожежні відстані» та Таблицею 15.2 розділу 15 «Протипожежні вимоги» ДБН Б.2.2- 12:2019 «Планування і забудова територій».

Відстані між будинками і спорудами приймаються у світлі між зовнішніми стінами або іншими конструкціями. За наявності конструкцій будинків і споруд, що виступають більше, як на 1 м, виготовлених із спалимих матеріалів, приймається відстань між цими конструкціями. Отже, якщо завіси даху тощо виступають більше, ніж на 1 м від стіни, то відстані потрібно рахувати від таких конструкцій, а не від стін будинку.

Отже, вищезгаданими ДБН Б.2.2-12:2019 встановлено такі відстані між будинками і спорудами в залежності від ступеню вогнестійкості будинків:

1) між житловими, садовими, дачними будинками (та господарськими будівлями) І та II ступеню вогнестійкості (детальніше про ступені вогнестійкості написано в попередньому матеріалі) розміщеними (запланованими) на сусідніх земельних ділянках протипожежний розрив має бути 6 м.;

2) між житловими, садовими, дачними будинками (та господарськими будівлями) І та II ступеню вогнестійкості та будинками III ступеню вогнестійкості протипожежний розрив має бути 8 м.;

3) між житловими, садовими, дачними будинками (та господарськими будівлями) III ступеню вогнестійкості розміщеними (запланованими) на сусідніх земельних ділянках протипожежний розрив має бути 8 м. Під цю категорію підпадає найбільша кількість індивідуальних житлових, садових та дачних будинків.

Позивач вважає достеменно встановленою ту обставину, що нежитлове приміщення (гараж та сарай) відповідачем побудовано з порушенням вимог ДБН 6.2.2-12:2019 щодо пожежного розриву -1.28 м до огорожі та 2,8 м до житлового будинку, за мінімально допустимої відстані 6 - 8 м (залежно від ступеню вогнестійкості будівлі).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 103 Земельного кодексу України: «Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо)».

Однак, відповідачка, всупереч зазначеній правовій нормі, використовує належну їй земельну ділянку з грубим порушенням правил добросусідства. Всупереч зазначеній нормі та іншим актам законодавства, відповідачка будуєте на своїй ділянці нежитлове приміщення (гараж та сарай), яке затіняє вікна її житлового будинку.

У зв`язку з зазначеним, вона неодноразово зверталася зі скаргами до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області. На їх підставі міською радою було створено комісію для перевірки її скарг. 06 жовтня 2023 року Комісією Рава-Руської міської ради було складено Акт обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Комісія дійшла висновку, що на вказаній земельній ділянці дійсно присутнє нове самовільне будівництво господарської будівлі, при цьому порушено протипожежний розрив між гаражем та сусіднім (належним їй) будинком. Комісія зобов`язала ОСОБА_2 - припинити будівництво, виготовити проектну документацію та привести будівництво у відповідність до чинних будівельних та протипожежних норм. Однак, відповідачем вимоги міської ради проігноровані.

З метою не доведення справи до розгляду в суді, вона письмово звернулася до відповідачки з пропозицією у розумний строк, але не більше, ніж 15 днів, усунути порушення - припинити будівництво гаража та демонтувати його. Як випливає з письмової відповіді відповідачки, вона вважає, що, оскільки нею при будівництві гаража дотримано відстані в понад 1 (один) метр до її будинку, то порушень законодавства нею не допущено.

У зв`язку з наведеним вище, позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили, усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, шляхом знесення або перенесення на відстань не менше 8 метрів самочинно збудованого нежитлового приміщення - гаражу та сараю.

Ухвалою судді від 09.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 24.10.2024 року (арк. спр. 30-31).

18.10.2024 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідачка зазначає, що позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки, площею 0,25 га з кадастровим номером :03:004:0100 та власником сусіднього житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Житловий будинок та земельна ділянка були успадковані відповідачкою після смерті матері ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину від 11.09.2009 року серія ВМІ № 996571 та від 26.01.2017 року серія НВА № 094662. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія ВМІ № 936571 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 до складу успадкованого будинковолодіння під літерою «Г» увійшла літня кухня. На місці вказаної літної кухні відповідачкою розпочато реконструкцію цієї нежитлової будівлі в гараж, оскільки попередня будівля перебувала в аварійному стані, що підтверджується ескізом намірів забудови, виготовленим Львівським обласним проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро. Щодо недоведеності порушеного права позивача та передчасності позову, відповідачка у відзиві стверджує, що позивачкою не доведено жодними належними та допустимими доказами, що відповідачка створила їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, внаслідок чого порушилися, не визнавалися або оспорювалися її права, свободи чи інтереси. До позовної заяви долучено повідомлення Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) № 3086/31/13-24 від 24.05.2024 року, де позивачці повідомлено, що її заяву передано на розгляд Комісії для подальшого вирішення питання обґрунтованості/необґрунтованості позапланової перевірки та необхідності її проведення. Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті ДІАМ, 04.06.2024 року о 09.00 год. було проведено засідання комісії, на якій розглядалася заява позивачки ОСОБА_1 щодо порушення містобудівного законодавства, проте позивачкою до позову не долучено результат розгляду її заяви. Відтак, відповідачка вважає, що за відсутності відповіді ДІАМ на звернення ОСОБА_1 , позовна заява такої є передчасною. Окрім цього, на думку відповідачки, позивачка визначаючи сторін у даному цивільному процесі помилково не просила залучити ДІАМ до участі в справі. Так, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у формі планових і позапланових перевірок, за його результатами посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки, а у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та (або) зупинення підготовчих та будівельних робіт, а також постанова про накладення штрафу. Перевірка проводиться у присутності суб`єкта містобудівної діяльності або його представника. При цьому, підставами для проведення позапланової перевірки є, серед іншого, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Відтак, до позовної заяви не долучено жодного з наведених вище процесуальних документів, які б доводили підставність позовних вимог. Щодо акту обстеження стану земельної ділянки від 06.10.2023 року, то такий не може бути належним та допустимим доказом в справі, оскільки: по перше, у акті немає інформації про те, на підставі чого комісія дійшла висновку, що незавершене будівництво є самовільним; по друге, стороною позивача не надано доказів, що такий акт розглядався на засіданні виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області та що такий акт був затверджений відповідним рішенням органу місцевого самоврядування. Оскільки, вказаний акт є лише проміжним документом та не має самостійного значення в справі, відтак не може бути належним та допустимим доказом здійсненням відповідачкою перешкод у користуванні позивачкою її земельною ділянкою.

Відповідачка стверджує у відзиві, що роботи по реконструкції гаража ведуться нею на місці попередньої господарської будівлі, яка визначена у свідоцтві про право на спадщину від 11.09.2009 року під літерою «Г» - літня кухня та на земельній ділянці, яка є у приватній власності відповідачки. Літня кухня була побудована ще 1918 році, та до будівництва нового будинку у 1966 році слугувала основним житловим будинком. При інвентаризації нового житлового будинку відповідачки по АДРЕСА_2 , було змінено статус старого житлового будинку на «літня кухня». Рік побудови житлового будинку позивачки відповідно до інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_3 . Відтак, станом на момент побудови житлового будинку позивачки «літня кухня» вже задовго до того була збудована, відтак, стороною позивача було збудовано житловий будинок з порушенням норм ДБН. Проте, її мати ОСОБА_3 , як попередній власник житлового будинку, маючи намір зберегти добросусідські відносини з сусідами до суду з позовом про знесення такого не зверталася. Львівським обласним проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро було виготовлено ескіз намірів забудови на реконструкцію з добудовою нежитлової будівлі під гаражі з господарським приміщенням по АДРЕСА_2 . В даному ескізі наявна фотофіксація нежитлової будівлі, яка підлягає реконструкції з добудовою під гаражі. Наявність старої літної кухні під літерою «Г» підтверджується також наявними ескізами у інвентаризаційній справі на житловий будинок відповідачки. Оскільки попередня будівля, яка була розміщена на тому ж місці, що й реконструйована, не здійснювала позивачці перешкод у користуванні земельною ділянкою, то й реконструйована не може здійснювати будь-яких перешкод. У позовній заяві позивач стверджує, що «відповідач будує на своїй земельній ділянці нежитлове приміщення (гараж та сарай, яке затінює вікна її житлового будинку». В матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок позивачки міститься поверховий план та ескіз від 1989 року, з яких вбачається, що у житловому будинку позивачки зі сторони відповідачки наявне лише одне вікно. Проте, як вбачається з фотографій, долучених до позовної заяви, у житловому будинку позивачки зі сторони відповідачки наявні три вікна. Відтак очевидним є те, що позивачкою самовільно облаштовано два додаткові вікна. З наведеного вбачається, що аргументи позивачки щодо затінення самовільно облаштованих вікон не заслуговують на увагу. Оскільки облаштування додаткових вікон у фасаді житлового будинку є видом реконструкції, то такі будівельні роботи повинні проводитися на підставі відповідних дозвільних документів, які до матеріалів позовної заяви не долучено. Реконструкція господарської будівлі відповідачки не є самочинним будівництвом. Проте, у випадку, якщо суд дійде висновку, що така реконструкція є самочинним будівництвом, відповідачка зазначає, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. З наведеного слідує, що позов пред`явлено не правосуб`єктною особою.

Щодо порушень відповідачкою норм ДБН, остання вказує, що при розташуванні житлових будинків та громадських будівель на земельних ділянках необхідно забезпечувати вимоги санітарних норм та пожежних вимог ДСП 173-96, ДБН В.1.1-7 у тому числі для житлових та громадських будинків на суміжних земельних ділянках. Відповідно до п 6.1.41. ДБН Б.2.2-12:2019, при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту, відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25. Оскільки відстань до межі суміжної земельної ділянки близько 1 метра 30 см., то відповідачкою не порушено ДБН, як це зазначає позивач.

Оскільки позивачка, звертаючись до суду з даним позовом не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що її право порушене відповідачкою, сама позовна заява є безпідставною, а підстави, наведені в такій, є надуманими, а тому, відповідачка просить суд в задоволенні позову відмовити, а також стягнути з ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на правничу допомогу.

13.11.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка не погоджується із наведеними у відзиві твердженнями про те, що нею не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав. На її думку, такий висновок відповідачки є не обґрунтованим. У позовній заяві вона чітко зазначила, що відповідачкою порушено правило добросусідства: вона будує на своїй ділянці нежитлове приміщення (гараж та сарай), яке затіняє вікна її житлового будинку. При цьому вона вважає не істотною ту обставину, скільки саме її вікон затіняє відповідач - одне чи три. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачка посилається лише на те, що нею не порушено вимоги ДБН 5.2.2-12:2019 в частині відстані до межі суміжної земельної ділянки не менше ніж 1,0 метр. Однак, вона і не стверджує, що відповідачка самовільно будує нежитлове приміщення ближче, ніж за 1,0 м від межі з її ділянкою. У позові вона зазначила, що існують інші нормативні обмеження, дотримання яких обов`язкове при забудові земельних ділянок - протипожежні розриви (відстані), передбачені підпунктом 15.2 «Протипожежні відстані» та Таблицею 15.2 розділу 15 «Протипожежні вимоги» ДБН 5.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій». Відстані між будинками і спорудами приймаються у світлі між зовнішніми стінами або іншими конструкціями. За наявності конструкцій будинків і споруд, що виступають більше, як на 1 м, виготовлених із спалимих матеріалів, приймається відстань між цими конструкціями. Отже, якщо завіси даху тощо виступають більше, ніж на 1 м від стіни, то відстані потрібно рахувати від таких конструкцій, а не від стін будинку. Позивач вважає достеменно встановленою і не спростованою відповідачкою ту обставину, що нежитлове приміщення (гараж та сарай) відповідачкою побудовано з порушенням вимог ДБН Б.2.2-12:2019 щодо пожежного розриву, а саме: -1.28 м до огорожі та 2,8 м до житлового будинку, за мінімально допустимої відстані 6 - 8 м (залежно від ступеню вогнестійкості будівлі). Відповідачкою у відзиві про порушення вимог ДБН 5.2.2-12:2019 щодо пожежного розриву не тільки не спростовано, але й взагалі не згадано.

Стосовно вимоги про знесення самовільно збудованої споруди відповідачка посилається на ст. 376 Цивільного кодексу України, яка визначає, що: «Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил». Вона вважає, що відповідачкою при спорудженні нежитлового приміщення істотно порушені ДБН 5.2.2-12:2019 (в частині пожежного розриву), що робить таке будівництво самочинним. Також додатково повідомляє суд, що нею в Державну інспекцію архітектури та містобудування України надіслано запит з проханням надати рішення комісії за результатами її звернення, і при отриманні такого документу він буде наданий суду. З урахуванням викладеного, позивачка просить заявлені позовні вимоги задовольнити.

22.11.2024 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідачка вказує, що стороною позивача не надано жодного доказу та й не спростовано факту самочинного облаштування вікон у житловому будинку зі сторони відповідачки, які, на її переконання, затіняються реконструйованою будівлею. Будівля, яка споруджується не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, а лише реконструкцією вже існуючої будівлі, яка існувала задовго до спорудження житлового будинку позивачки, що стороною відповідача підтверджено відповідними доказами, які долучені до відзиву. Єдиним доказом, на який покликається сторона позивача, який на їх думку доводить позовні вимоги, є акт обстеження стану земельної ділянки від 06.10.2023 року. Проте, невідомо чи такий акт розглядався на засіданні сесії міської ради і чи по даному акту були прийняті будь - які рішення. Сам по собі «акт» не є рішенням органу місцевого самоврядування та не несе для відповідача жодних юридичних наслідків. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Враховуючи, що органи, на яких покладено завдання вирішення земельних спорів та додержання громадянами правил добросусідства, є органи місцевого самоврядування, а в матеріалах справи відсутнє рішення органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів щодо наявного між сторонами спору щодо порушення, обмеження, відновлення права позивача на землю, як об`єкта власності з боку відповідача, як суміжного власника землі, такі позовні вимоги є передчасними. У відповіді на відзив сторона позивача повідомляє суд, що нею надіслано запит у ДІАМ України з проханням надати рішення комісії за результатами її звернення. При отриманні такого документу він буде наданий нею суду. Неотримання відповіді ДІАМ України на звернення позивачки щодо даного спору є самостійною підставою, для того щоб стверджувати про передчасність вказаного позову. Оскільки позивачкою, у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення відповідачем її права на користування земельною ділянкою, зокрема відповідних документів, які б встановили факт того, що гараж збудовано з порушенням норм ДБН в частині протипожежних відстаней до житлового будинку позивачки, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 06.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 27.03.2025 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Позивач пояснила, що коли відповідачка розпочала будувати свою споруду, то вона цього не бачила, бо там було загороджено огорожею. Крім того, вона була приблизно місяць за кордоном в Польщі. Пізніше, вона вже побачила будову, яка виглядала із за огорожі і вона говорила із зятем відповідачки, але відповідачка не зважала і далі продовжувала будувати. Тоді вона почала писати заяви в міську раду і вже після третьої заяви приїхала комісія і заборонила будувати відповідачці. Позивачка зазначила, щоб дати відповідачці термін на демонтаж будівлі, оскільки їй затемняє вікна, і в хаті темно. Крім того, така близькість будівлі гаражу, в якому, на думку позивачки, є бензин, може призвести до того, що внаслідок пожежі її будинок теж може зайнятися. Також зазначила, що коли зять відповідачки рубає дрова, то їй все чути і дуже сильний гуркіт від того, що він рубає дрова. Позивачка стверджує, що стара будівля була за 8 метрів від її межі, а нова будівля, яку збудувала відповідачка є приблизно за 1 метр до її огорожі. Позивачка зазначила, що свій будинок вона успадкувала від батьків, і ще її батьки здійснювали будівельні роботи. Позивачка просить її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що коли вона розпочала реконструкцію і будівництво, то позивачка ОСОБА_1 все бачила і знала. Також зазначила, що у позивачки не було вікон, які б виходили на їхню сторону. Ці вікна позивачка облаштувала самовільно. Крім того, їх будинок там є з 1918 року, і на тому самому місці, де він був, вони розпочали будівництво і реконструкцію будівлі під гараж. Відповідачка зазначила, що на даний час будівля змурована, але стоїть не накрита і вона жодних робіт по будівництву не здійснює. Просить в позові відмовити.

Представник відповідачки адвокат Сидорак Н.Б. в судовому засіданні пояснила, що позивачка та відповідачка є власниками суміжних земельних ділянок. Зазначає, що на сторону позивача покладено обов`язок доведення її порушеного права. Звертає увагу на те, що Акт обстеження від 06.10.2023 року мав би розглядатися на сесії міської ради. Просить врахувати, що земельні ділянки є приватизованими, а тому питання щодо будівництва мала б вирішувати ДІАМ, представники якої виїжджають на місце будівництва, складають відповідний протокол, припис, надають будівництву статусу самочинного. Відповідачка зверталася в ДІАМ, однак, її заява була залишена без розгляду. Будівля відповідачки є 1918 року побудови, спочатку на тому місці був будинок, потім літня кухня і відповідачка на своїй земельній ділянці на місці вже існуючої будови фактично здійснила реконструкцію будови, почала виготовляти дозвільні документи. У будинку позивачки на сторону відповідачки було обладнано лише одне вікно, а на даний час є три вікна. Позивачка посилається на те, що їй зведена будова затіняє вікна, однак, жодних доказів позивачка про це не надає, будь-який висновків експерта чи експертного дослідження з цього приводу позивачка суду не представила. Крім того, звертає увагу, що судом було роз`яснено в підготовчому засіданні право заявити клопотання про призначення експертизи. Представник позивача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши вступне слово позивачки ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки адвоката Сидорак Н.Б., проаналізувавши доводи, наведені позивачкою та відповідачкою, обґрунтування, які викладені у заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 82 ЦПК України визначає підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку, площею 0,2100 гектара (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), яка розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 09.03.2023 року державним нотаріусом Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області Сапелюк М.О. (арк. спр. 9).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав, право власності на зазначену вище земельну ділянку площею 0,21 га, кадастровий номер: :03:009:0113 зареєстровано за ОСОБА_1 (арк. спр. 10).

Відповідачка ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 11.09.2009 року нотаріусом Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області Сапелюк М.О. (арк. спр. 48). У Свідоцтві про право на спадщину зазначено, що на земельній ділянці розташований один житловий будинок, який складається з кладової, двох коридорів, санвузла, трьох житлових кімнат, житловою площею 45,4 кв.м., загальною площею 69,5 кв.м., і позначений на плані земельної ділянки літерою А-1; літня кухня Г; господарська будівля Д; гараж Ж; споруди №3-№6, К,І. Свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок в цілому видано ОСОБА_2 .

Право власності на зазначений вище житловий будинок зареєстрована за ОСОБА_2 17.09.2009 року, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (арк. спр. 48 зворот).

Відповідачка ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку, площею 0,2500 гектара (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), яка розташована в АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 26.01.2017 року державним нотаріусом Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області Сапелюк М.О. (арк. спр. 49).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на зазначену вище земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер: :03:004:0100 зареєстровано за ОСОБА_2 (арк. спр. 55).

Як встановлено з матеріалів справи та стверджено позивачкою в судовому засіданні, вона тричі зверталася із заявами до Рава-Руської міської ради, а саме 21.09.2023 року, 17.11.2023 року, 19.02.2024 року про те, що її сусідка ОСОБА_2 будує будівлю близько до її вікна, від плоту відступає 1 м. 30 см., така будівля затуляє їй два вікна, а тому вона просила прийняти міри до ОСОБА_2 і зупинити будівництво (арк. спр. 11, 12, 13).

Рава-Руською міською радою Львівського району Львівської області 21.09.2023 року ОСОБА_1 надано відповідь про те, що тимчасовою комісією для обстеження стану земельних ділянок та розгляду земельних спорів було обстежено сусідню земельну ділянку (кадастровий номер: :03:004:0100) та складено Акт обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_2 громади від 06.10.2023р. Власника вищезазначеної земельної ділянки повідомлено про висновок комісії (арк. спр. 14).

Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області двічі зверталася із листами до Державної інспекції архітектури та містобудування України, в яких зазначала, що тимчасовою комісією для обстеження стану земельних ділянок та розгляду земельних спорів було обстежено суміжні земельні ділянки та складено Акт обстеження стану земельної ділянки, який був направлений з супровідним листом сусідці гр. ОСОБА_2 про припинення та приведення будівництва у відповідність до чинних будівельних та протипожежних норм (арк. спр. 15, 16).

Державна інспекція архітектури та містобудування України надала відповідь Рава-Руській міській раді, в якій посилається на те, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» (далі - Постанова) припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указам Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до п. 2 Постанови за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природнього середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах. Водночас до листа не додано звернення фізичних та юридичних осіб щодо об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , а також не наведено інших підстав, передбачених чинним законодавством для вчинення заходів державного архітектурно-будівельного контролю з урахування вимог, передбачених у п. 2 вказаної Постанови (арк. спр. 17).

10.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася з листом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому зазначає, що остання будує на своїй земельній ділянці нежитлове приміщення (гараж), яке затіняє вікна її житлового будинку, а близьке розташування гаража (1,5 м. до огорожі та 2,8 м. до житлового будинку) не виключає ймовірності, що, у випадку пожежі в гаражі, вогонь перекинеться і на її будинок, оскільки порушено протипожежний розрив між гаражем і сусіднім житловим будинком, який передбачається підпунктом 15.2 «Протипожежні відстані» та Таблицею 15.2 розділу 15 «Протипожежні вимоги», ДБН Б2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій» (арк. спр. 18-19).

14.06.2024 року відповідачка ОСОБА_2 надала відповідь на лист позивачки, в якій зазначила, що відповідно до п. 6.1.41 ДБН Б2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м (відстань дотримана) (арк. спр. 20).

Згідно із висновком, який викладено в Акті обстеження стану земельної ділянки на АДРЕСА_2 громади від 06 жовтня 2023 року, на земельній ділянці (кадастровий номер: :03:004:0100) порушено будівельні та протипожежні норми, а саме: відповідно до підпункту 15.2 «Протипожежні відстані» та Таблиці 15.2 розділу 15 «Протипожежні вимоги», ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», що набрав чинності від 01.10.2019, порушено протипожежний розрив між гаражем та сусіднім житловим будинком. Зобов`язано гр. ОСОБА_2 припинити будівництво гаража, виготовити проектну документацію та привести будівництво у відповідність до чинних будівельних та протипожежних норм (арк. спр. 21).

Як встановлено із відповіді ДІАМ, яка адресована позивачці ОСОБА_1 , її заяву від 19.02.2024 року розглянуто та передано на розгляд Комісії для подальшого вирішення питання обґрунтованості/необґрунтованості позапланової перевірки та необхідності її проведення (арк. спр. 22).

Із відповіді ДІАМ, яка адресована позивачці ОСОБА_1 , встановлено, що заяву було винесено на розгляд Комісії 04.06.2024, однак, не розглянуто і перенесено розгляд у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 на 11.06.2024, та у зв`язку з повторною неявкою на засідання Комісії залишено заву без розгляду (арк. спр. 151), що також підтверджується Витягом з протоколу №23 засідання комісії щодо розгляду звернень у сфері містобудівної діяльності Державної інспекції архітектури та містобудування України (арк. спр. 155).

У відповіді Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області від 26.11.2024 року, яка адресована позивачці ОСОБА_1 , зазначено, що відповідно до статей 38 та 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», нагляд за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання самовільного перепланування, реконструкції та будівельних робіт покладається на Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю. Враховуючи вищенаведене, а також на виконання вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення ОСОБА_1 направлене для розгляду за належністю в Державну інспекцію архітектури та містобудування України (арк. спр. 159-160).

Відповідачка у судовому засіданні не заперечила, що нею зведено будівлю гараж, на яку розроблено ескіз намір забудови, а саме на реконструкцію з добудовою нежитлової будівлі під гаражі з господарським приміщенням по АДРЕСА_2 (арк. спр. 103-127). Також відповідачка ОСОБА_2 ствердила, що будь-які роботи з будівництва припинені, будівля зведене, але не накрита.

Однак, відповідачка в судовому засіданні під час розгляду справи зазначила, що нею лише проводиться реконструкція літної кухні, яка була набагато давніше збудована і позначена в інвентаризаційній справі літерою «Г» (арк. спр. 84).

Позивачка ОСОБА_1 заперечила такі твердження відповідачки і зазначила, що нова будівля збудована не на місці старої будівлі, а значно ближче до її будинку, однак, на якій саме відстані, вона точна сказати не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з Актом обстеження стану земельної ділянки на АДРЕСА_2 громади від 06 жовтня 2023 року, на земельній ділянці площею 0.25 га (кадастровий номер: :03:004:0100) присутнє нове самовільне незавершене будівництво господарської будівлі гаража (на 2 машиномісця). Будівля розташована в північно-західній частині земельної ділянки, від АДРЕСА_1 . Гараж Г-подібний в плані з габаритними розмірами 10,0м х 7,4м, висотою в один поверх, орієнтовно 3,0м. Фундамент залізобетонний монолітний, висотою в один поверх, орієнтовно 3,0 м, стіни виконані з газоблоку, покрівля відсутня. Будівля капітальна. Недобудована будівля знаходиться на відстані 1,38 м від сусідньої огорожі та на 2,5м від червоної лінії вулиці. Відстань від самовільно збудованої будівлі гаража до сусіднього житлового будинку 2,8м.

Доводи сторони відповідача про те, що зазначений вище Акт обстеження стану земельної ділянки на АДРЕСА_2 не є належним доказом у справі, суд вважає необґрунтованими, та бере до уваги вказаний Акт, оскільки такий не спростований іншими доказами у справі.

В матеріалах справи відсутні та позивачкою не представлені докази прийнятих ДІАМ рішень, щодо проведення перевірки щодо здійснення відповідачкою ОСОБА_2 самовільного будівництва гаражу, а заяви позивачки залишені ДІАМ без розгляду через неявку останньої на засідання комісії.

Крім того, до матеріалів справи не долучено жодних висновків щодо технічного обстеження приміщення зведеного відповідачкою гаража.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом;

4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування);

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).

Згідно з ч. 1 ст. 31 цього Закону, проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політик у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 34 цього Закону передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єкту будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 цієї статті закріплено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виконувати будівельні роботи, без подання відповідного повідомлення забороняється (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частини перша, четверта, сьома статті 376 ЦК України).

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Таким чином за позовом фізичної особи, рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності нею факту створення їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та розташованого на ній будинку, яка є сусідньої земельною ділянкою із земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_2 , а тому доказуванню у цій справі підлягає факт істотності шкідливого впливу будівництва, яке здійснено відповідачкою з метою побудови гаража, на її права, в той час як лише факт здійсненого відповідачкою будівництва не є безумовною підставою для його знесення.

Наявний у справі Акт обстеження стану земельної ділянки на АДРЕСА_2 громади від 06 жовтня 2023 року, в якому зафіксовано, що на земельній ділянці, площею 0.25 га (кадастровий номер: :03:004:0100) присутнє нове самовільне незавершене будівництво господарської будівлі гаража, та яким встановлено порушення будівельних та протипожежних норм, є доказом який свідчить про допущення під час будівництва відповідачкою ОСОБА_2 порушень норм законодавства. Однак, будь-яких доказів щодо факту істотності шкідливого впливу будівництва, яке здійснено відповідачкою ОСОБА_2 з метою побудови гаража, позивачкою ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77, 81 ЦПК України).

Частиною 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проєкту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проєкту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, положення ч. 7 ст. 376 ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві просить перенести споруджений відповідачкою ОСОБА_2 гараж на відстань не менше 8 метрів або знести.

З огляду на вказане вище, суд зазначає, що з`ясування питань про можливість проведення відповідної перебудови потребує спеціальних знань, і відповідь на ці питання можливо отримати за результатами проведеної відповідної експертизи, клопотання про призначення якої позивачкою під час підготовчого провадження розгляду справи не заявлялося, і така експертиза не проводилася на замовлення сторони позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 року (справа №320/1889/17), зазначає, що відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином, знесення самочинного будівництва, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови.

Разом з тим, власник на підставі статей 391, 376 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності в тому числі і знесення самочинного об`єкта нерухомості при доведеності факту порушення його прав таким будівництвом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та, що неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови.

Так, із Акту обстеження стану земельної ділянки на АДРЕСА_2 громади від 06 жовтня 2023 року, встановлено, що на земельній ділянці (кадастровий номер: :03:004:0100) порушено будівельні та протипожежні норми, а саме: відповідно до підпункту 15.2 «Протипожежні відстані» та Таблиці 15.2 розділу 15 «Протипожежні вимоги», ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», що набрав чинності від 01.10.2019, порушено протипожежний розрив між гаражем та сусіднім житловим будинком. Зобов`язано гр. ОСОБА_2 припинити будівництво гаража, виготовити проектну документацію та привести будівництво у відповідність до чинних будівельних та протипожежних норм (арк. спр. 21).

Порушення норм та правил ДБН не є безумовною підставою для знесення самочинного будівництва.

Із оглянутих в судовому засіданні двох фотографій будівництва, які надані позивачкою ОСОБА_1 (арк. спр. 23), зафіксовано здійснення будівництва, є зображена зведена будівля, яка не накрита, однак такі фотографії, не є достатнім доказом для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про знесення збудованої відповідачкою будівлі гаража.

Крім того, доказів щодо порушення норм інсоляції (затінення земельної ділянки та кімнат у будинку позивачки), про що зазначено у позовній заяві, суду позивачкою не надано.

Відповідачка в судовому засіданні ствердила, що вона зробила лише реконструкцію будівлі, однак, доказів того, що зведена будівля під приміщення гаражу є реконструкцією саме літної кухні, яка позначена в інвентаризаційній справі під літерою «Г» відповідачкою не надано, та з наданих доказів встановити судом не можливо.

За таких обставин, враховуючи, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи, зокрема перебудова, та, оскільки позивачкою не доведено істотне порушення її прав належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, так як позовні вимоги позивача є недоведеними.

Відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 79, 81, 82, 89, 229, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області, юридична адреса: 80316 м.Рава-Руська, вул.Я.Мудрого, 3, Львівського району Львівської області, .

Повне рішення суду складено 07.04.2025 року.

Суддя: Олещук М. М.