ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3162/25 Справа № 172/1502/23 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Удовицький Євгеній Миколайович,

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

18.07.2023 року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно, в якому позивач просив:

- встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , 1951 року народження разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку площею 4, 6111 га, розташовану на території Богданівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, отриману ОСОБА_3 у власність на підставі Державного акту IV-ДП № 131881, виданого 15.01.2003 року Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, згідно рішення № 523-р від 27.11.2002 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

07.01.2025 року від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Удовицький Євгеній Миколайовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 , в якому зазначено, що остання померла в АДРЕСА_1 (по місту проживання ОСОБА_2 ), Актом обстеження, в якому зазначено, що ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації з серпня 2007 року по 07 вересня 2012 року, а також показами свідків, які під присягою підтвердили у судовому засіданні даний факт.

Тож висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим у судовому засіданні обставинам.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник ОСОБА_1 адвокат Удовицький Є.М. доводи апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.193-197), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції треба скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , місце смерті АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Богданівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області 21.01.1992 року, яким заповіла ОСОБА_2 все майно, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті.

Згідно з Державним актом на землю серії IV-ДП № 131881, виданим 15.01.2003 року Васильківською районною державною адміністрацією ОСОБА_3 має у власності земельну ділянку площею 6,240 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовану на території Богданівської сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , місце смерті: м. Дніпропетровськ, Самарський район.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.07.2013 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 377/2013.

Згідно з довідкою від 29.03.2016 року ОСОБА_2 до дня смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мала склад сім`ї на день смерті: одну людину сина ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.05.2016 року на спадкове майно, що складається із 1/2 частини квартири, що розташована по АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13.05.2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 6,240 га, розташовану на території Богданівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, яка належала на підставі Державного акту на землю серії IV-ДП № 131881, виданого відповідно до розпорядження голови Васильківської районної державної адміністрації № 523-р від 27.11.2002 року ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є невчинення ОСОБА_2 за життя дій, що свідчать про прийняття спадщини та передбачені ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції константував, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження обставин про те, що ОСОБА_2 постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на день смерті останньої та відкриття спадщини, позивачем суду надано не було й прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Але погодитись з таким висновком колегія суддів апеляційного суду не може з огляду на таке.

Судом першої інстанції в судовому засіданні були допитані свідки, які пояснили:

- свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона проживає по АДРЕСА_2 . Позивач це її рідний брат. Бабуся проживала у с. Богданівка. Коли вона була хвора, то мати забрала до себе, яка проживала з ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 . Проживання бабусі не оформляли, але вона була на обліку сімейного лікаря. Прожила близько 3-5 років. У ОСОБА_5 хату продали. Після смерті матір не зверталася за спадщиною так як хворіла. Після смерті матері вона не зверталася за отриманням спадщини, а брат звернувся, але коли не знає.

- свідок ОСОБА_6 пояснив, що позивач є братом дружини ОСОБА_4 . ОСОБА_2 забрала ОСОБА_3 до себе, бо та не могла сама вправлятися. В той же час Лідія також проходила лікування в МКЛ № 4 від онкозахворювання. Це було більше ніж 12 років тому. Скільки прожила ОСОБА_3 у доньки не пам`ятає. Була в кінці лежача і потребувала допомоги.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.12), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місто смерті: АДРЕСА_1 .

Тобто сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів встановлено факт того, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час смерті проживала разом зі своєю донькою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , на яку ОСОБА_3 був написаний заповіт на все майно та які мешкали разом, до нотаріальної контори взагалі не зверталась, тож вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у спадщину вступив ОСОБА_1 , який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Щодо успадкування земельної ділянки, що належала ОСОБА_3 площею 6,240 га, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.20) у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом встановленого строку.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.11) мамою ОСОБА_1 зазначена ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та доводи позовної заяви знайшли своє підтвердження сукупністю досліджених доказів та підлягають задоволенню.

У резолютивній частині позовної заява площа земельної ділянки зазначена у розмірі 4, 6111 га, але як вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.15-16), площа земельної ділянки становить 6, 240 га, а тому суд вважає, що у позовній заяві допущено описку та вважає правильною площею земельної ділянки саме площу, що зазначена у Державного акті на право власності на земельну ділянку у розмірі 6, 240 га.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Удовицький Євгеній Миколайович задовольнити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , 1951 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку площею 6,240 га, розташовану на території Богданівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, отриману ОСОБА_3 у власність на підставі Державного акту IV-ДП № 131881, виданого 15.01.2003 року Васильківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, згідно рішення № 523-р від 27.11.2002 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 08.04.2025 року.

Судді: