Номер провадження: 22-ц/813/3199/25
Справа № 946/8282/19
Головуючий у першій інстанції Присакар О. Я.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу адвоката Петрова Володимира Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , після якої відкрилася спадщина на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0200, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована на АДРЕСА_1 , та 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_2 за вказаною адресою. Заповіт ОСОБА_5 не складала. Спадкоємцем першої черги після ОСОБА_4 є позивач, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Листом приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О. В. позивача повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю у спадкоємця документів, необхідних для його видачі.За таких обставин просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

земельну ділянку площею 0,0528 га з кадастровим номером :02:001:0200, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на: земельну ділянку площею 0,0528 га з кадастровим номером :02:001:0200, цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат Петров В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (яка на момент подання апеляційної скарги були неповнолітніми), просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1)спадкодавець ОСОБА_4 на дату смерті не була в шлюбних відносинах, мала двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, спадкоємцями по закону після смерті ОСОБА_4 могли бути її сини ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 написав заяву про прийняття спадщини після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто після закінчення шестимісячного строку. Таким чином, ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті матері, так як заява про прийняття спадщини було подано нотаріусу через 2,5 роки після смерті ОСОБА_4 ;

2)Згідно з довідки Сафьянської сільської ради від 21.06.2021 на дату смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею постійно проживали за адресою АДРЕСА_1 , її син ОСОБА_6 з дружиною. Відповідно до копії витягу з Погосподарської книги Бросківської сільської ради з 2011-2015рр. ОСОБА_4 головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , номер об`єкту №1107 і проживала сумісно з сином ОСОБА_6 , невісткою ОСОБА_9 , онуком і онучкою. Отже, на підставі ст. 1268 ЦК України одноособово ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті матері.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 02 квітня 2025 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак до судового засідання не з`явились, жодних заяв чи клопотань не подавали.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 належить: земельна ділянка площею 0,0528 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 459777, виданого 02.07.2010 року Бросківською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 38, кадастровий номер :02:001:0200; 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення народного суду Ізмаїльського району Одеської області від 08.02.1977 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , повторно виданим 05.11.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,0528 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44178025 від 15.06.2016 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріальною округу Одеської області Арнаут О.В., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 відсутня.

Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 являється:

- син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 09.01.1968 року виконкомом міської ради депутатів м. Вилкове;

- син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про якого внесені у Погосподарську книгу.

ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. №394/02-14 від 04.10.2019, ОСОБА_3 було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, у зв`язку з чим задовольняє позов.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Щодо порушеного права скаржників.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень цивільного процесуального закону.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту З частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/12 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13 (провадження № 61-41547сво18). Тобто зазначена правова позиція є незмінною тривалий час.

На підставі матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть (повторно) серії НОМЕР_3 від 02 червня 2021 року (т.1, а.с. 87).

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є правонаступниками першої черги після смерті їх батька ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі стверджується, що ОСОБА_6 на момент смерті його матері ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) постійно проживав з нею та фактично прийняв спадщину.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

На підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_6 на момент смерті його матері ОСОБА_4 надано такі докази:

1) відповідь Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1257 від 22.06.2021, згідно із якою ОСОБА_4 була зареєстрована у м. Ізмаїл, але фактично проживала в с. Броска з 1977 року по грудня 2013 року. ОСОБА_6 , на день смерті матері, був зареєстрований і прожив за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із погосподарської книги на день смерті ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: син померлої ОСОБА_6 ; дружина сина ОСОБА_9 ;

2) Погосподарська книга за 2011-2015 роки, згідно із якої ОСОБА_6 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, в матеріалах справи наявна копія Спадкової справи №50/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_4 , яка почата 15 червня 2016 року. У цій Спадковій справі також містить Домова книга (розділ ІІІ прописка), в якій вказано, що ОСОБА_6 постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 51 зворот). Дана Домова книга містить записи про зняття реєстрації, які датовані жовтнем 2013 роком.

Досліджуючи вказані докази як окремо, так і їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що ОСОБА_6 вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_4 .

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) його діти ОСОБА_1 (донька) та ОСОБА_1 (син) були неповнолітніми, проживали разом із ОСОБА_6 та вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами, право яких порушено оскаржуваним судовим рішенням

Щодо суті позовної заяви.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі №759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Як вже встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_4 .

Звертаючись до нотаріальної контори (у 2016 році), ОСОБА_3 у своїй заяві зазначив, що після смерті ОСОБА_4 спадкоємців більше немає, хоча на той час ОСОБА_6 був живий та проживав у спірному домоволодінні.

Також ОСОБА_3 , звертаючись до суду із позовною заявою про визнання права власності, зазначив відповідачем Бросківську сільську раду Ізмаїльського району Одеської області, а не ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , який був спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 та фактичної прийняв її спадщину.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Петрова Володимира Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2020 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

Л.М. Вадовська