Провадження № 22-ц/801/703/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 рокуСправа № 127/33396/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/33396/24 за позовом ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

за апеляційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року, яке ухвалила суддя Борисюк І.Е. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 17 січня 2025 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач є власником автомобіля Renault Scenic, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 28 серпня 2024 року близько 12:35 год її чоловік ОСОБА_2 рухався на вказаному автомобілі по дорозі Т-02-12 Вінниця-Шпиків-Комаргород з смт. Шпиків у напрямку смт. Тиврів. Під час руху автомобіля неподалік с. Онитківці Вінницького району Тиврівської ОТГ з лісосмуги, яка розташована на правому узбіччі дороги, на автомобіль впало сухе дерево, внаслідок чого транспортному засобу було завдано пошкоджень лівого переднього крила, лівого дзеркала заднього виду, переднього бампера, решітки радіатора, двох передніх фар, лівих передніх дверей, капоту, лобового скла. Також було пошкоджено лакофарбове покриття автомобіля. Про ДТП ОСОБА_2 одразу ж повідомив за номером телефону НОМЕР_2 , після чого на місце події прибули працівники поліції, які склали схему місця ДТП та відібрали пояснення. Також на місце ДТП виїжджав черговий караул 31 ДПРЧ, який зафіксував дану подію.

30 серпня 2024 року позивач разом із ОСОБА_2 звернулися до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області з приводу відшкодування завданої шкоди. У той самий день позивач, її чоловік та представники відповідача виїхали на місце події, де провели необхідні заміри ділянки дороги та узбіччя, після чого встановили, що земельна ділянка на якій було розташоване сухе дерево, є складовою частиною автомобільної дороги і перебуває на балансі відповідача.

Згідно висновку експерта № 2683/24-21 від 16 вересня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження 28 серпня 2024 року під час падіння дерева на автодорозі Т-02-12 Вінниця-Шпиків-Комаргород біля с. Онитківці на час огляду транспортного засобу становить 90325,11 грн.

Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача майнову шкоди в розмірі 90325,11 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 90325,11 грн, а також судовий збір в розмірі 1211,20 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн та витрати пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 2271,84 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що саме до повноважень ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» належать послуги експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування у Вінницькій області та придорожніх насаджень на них, тому саме вони мають нести відповідальність за винні дії своїх посадових осіб та неналежне утримання доріг.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 лютого 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, 28 серпня 2024 року близько 12:35 год під час руху автомобіля марки «Renault Scenic», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі Т-02-12 Вінниця-Шпиків-Комаргород біля с. Онитківці, за кермом якого перебував ОСОБА_2 , впало сухе дерево, внаслідок чого транспортному засобу було завдано механічних пошкоджень.

Власником вищевказаного транспортного засобу є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

На час вищевказаної ДТП ОСОБА_2 на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом марки «Renault Scenic», 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Судом першої інстанції були досліджені відеозаписи, надані позивачем, із яких вбачається, зокрема, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , а також представники відповідача разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брали участь в огляді місця ДТП для визначення дорожніх умов, за яких вона сталася. Також із даних записів вбачаються наслідки ДТП спричинення механічних пошкоджень транспортному засобу марки «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; місце падіння дерева та його розташування на проїзній частині дороги.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 2683/24-21 від 16 вересня 2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження, що мало місце 28 серпня 2024 року під час падіння дерева на автодорозі Т-02-12 Вінниця-Шпиків-Комаргород згідно схеми місця ДТП, яка сталася 28 серпня 2024 року біля с. Онитківці, на час огляду транспортного засобу 06 вересня 2024 року складає величину 90325,11 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи судом не було встановлено, що шкода завдана внаслідок випадку або непереборної сили. Отже позивачем доведена протиправна бездіяльність відповідача, який своєчасно не вжив заходів для виявлення та видалення із смуги відведення автомобільної дороги аварійного дерева, що спричинило завдану матеріальну шкоду позивачу. Водій транспортного засобу на момент ДТП не мав технічної можливості запобігти пригоді, оскільки мав помірковані сподівання на безпечність дороги, як такої, та не знав і не міг знати про аварійність дерева, а отже не міг передбачити раптового падіння дерева на автомобіль.

Суд першої інстанції врахував висновок транспортно-товарознавчої експертизи № 2683/24-21 від 16 вересня 2024 року, згідно якого вартість матеріального збитку становить 90325,11 грн та стягнув зазначену шкоду з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково подан6ими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до змісту статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин 1-3 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про автомобільні дороги" (далі - Закон №2862-IV) автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів.

Відповідно до статті 5 Закону 2862-IV автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях.

Відповідно до статті 6 Закону 2862-IV державну політику і стратегію розвитку всіх видів автомобільних доріг на території України здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства. Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування та інших видів автомобільних доріг може здійснюватися на основі довгострокових (до семи років) договорів (контрактів) про утримання автомобільних доріг загального користування за принципом забезпечення їх експлуатаційного стану відповідно до нормативно-правових актів, норм та стандартів.

Згідно статті 8 Закону 2862-IV автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення підрозділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні.

Згідно статті 9 Закону 2862-IV складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення є: земляне полотно; проїзна частина; дорожнє покриття; смуга руху; споруди дорожнього водовідводу та водоочисні споруди; споруди шумозахисні; штучні споруди; засоби технологічного зв`язку; інженерне облаштування: спеціальні споруди та засоби, призначені для забезпечення безпечних та зручних умов руху (освітлення, стаціонарні комплекси вимірювання вагових і габаритних параметрів транспортних засобів, примусового зниження швидкості руху); архітектурне облаштування: архітектурні споруди та декоративні насадження, призначені для забезпечення естетичного вигляду автомобільних доріг; технічні засоби організації дорожнього руху, автопавільйони, лінійні споруди і комплекси, що забезпечують функціонування і збереження доріг; елементи санітарного облаштування; зелені насадження; спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Відповідно до статті 10 Закону №2862-IV органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є:

центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства;

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення;

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону №2862-IV до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, належать:

1) розроблення пропозицій щодо формування та реалізації державної політики (стратегії) у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, програм розвитку дорожнього господарства;

2) організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення відповідно до державних будівельних норм і стандартів, а також переліків об`єктів та обсягів бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування, затверджених Кабінетом Міністрів України;

3) забезпечення належного маршрутного орієнтування користувачів автомобільних доріг загального користування державного значення;

4) забезпечення сталого функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення;

5) озеленення смуги відведення автомобільних доріг загального користування державного значення;

6) ведення статистичного обліку та паспортизації автомобільних доріг загального користування державного значення та штучних споруд на них;

7) здійснення контролю за станом автомобільних доріг загального користування державного значення, виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і здійснення заходів щодо їх ліквідації;

8) забезпечення фінансування та розвитку мережі автомобільних доріг загального користування державного значення;

9) внесення пропозицій щодо формування та реалізації державної політики з питань безпеки дорожнього руху;

10) розроблення та участь у реалізації заходів з безпеки дорожнього руху;

11) забезпечення проведення обов`язкових аудиту та перевірки безпеки автомобільних доріг, що належать до сфери його управління.

Відповідальність органу управління автомобільними дорогами загального користування унормовано статтю 13 Закону №2862-IV, згідно якої орган управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: 1) стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; 3) відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом; 4) відповідність нормативно-правовим актам розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 5) цільове використання бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг загального користування; 6) санітарний та екологічний стан автомобільних доріг загального користування та їх смуг відведення; 7) забезпечення проведення аудиту або перевірки безпеки автомобільних доріг згідно з вимогами цього Закону, інших актів законодавства України, національних стандартів України, а також вжиття необхідних заходів за результатами проведення аудиту або перевірки безпеки автомобільних доріг.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про дорожній рух" ( далі - Закон 3353-XII) до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема, розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; визначення структур управління, проектування, будівництва та утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше.

Відповідно до частини статті 24 Закону 3353-XII власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Пунктом 1 Положення про Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 439 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2023 р. № 193), визначено, що Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України (Агентство відновлення) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який, зокрема, реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.

Пунктом 3 Положення визначено, що основними завданнями Агентства відновлення є, зокрема, реалізація державної політики у сфері дорожнього господарства та здійснення державного управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.

За змістом пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994 року (із змінами та доповненнями, далі - Правила), ремонт і утримання автомобільних доріг забезпечується Агентством відновлення (автомобільних доріг загального користування державного значення), підприємствами та організаціями, уповноваженими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями (автомобільних доріг загального користування місцевого значення), підприємствами або балансоутримувачами, утвореними або визначеними органами місцевого самоврядування відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" (вулиць і доріг міст та інших населених пунктів) (далі - підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів).

Згідно пункту 5 Правил власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.

Згідно пункту 11 Правил власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати роботи з ремонту та утримання дорожніх об`єктів відповідно до Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Мінрегіону від 14 лютого 2012 року № 54, ДСТУ 3587:22 "Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану", ДСТУ 8749:2017 "Безпека дорожнього руху. Огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт"; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції оперативно вносити зміни до схеми організації дорожнього руху; аналізувати стан аварійності на дорожніх об`єктах, виявляти аварійно-небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння; разом з уповноваженим підрозділом Національної поліції брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони сталися, та усувати виявлені недоліки; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови; забезпечувати дотримання вимог техніки безпеки, а також безпеки дорожнього руху під час виконання дорожньо-експлуатаційних робіт; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Отже, у розумінні наведених положень у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

У Вінницькій області органом державного керування автомобільними дорогами загального користування є Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, на балансі якої перебувають усі автомобільні дороги загального користування у межах зазначеної області.

Отже, автомобільна дорога Т-02-12 Вінниця-Шпиків-Комаргород відноситься до сфери управління Агентства відновлення та перебуває на балансі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, яке є підприємством, яке відповідає за утримання та збереження в належному стані зелених насаджень, що знаходиться в межах Вінницької області.

За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідач Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області не має нести відповідальність за винні дії своїх посадових осіб, та неналежне утримання доріг.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивовано в судовому рішенні.

Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 89 ЦПК України.

Колегія суддів зазначає, що висновок експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 2683/24-21 від 16 вересня 2024 року, підтверджує, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження, що мало місце 28 серпня 2024 року під час падіння дерева на автодорозі Т-02-12 Вінниця-Шпиків-Комаргород, складає 90325,11 грн.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували розмір майнової шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 90325,11 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.