Справа №487/9115/23
Провадження №2/487/156/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Беспалько А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1434 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що 08.07.1997 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Універсальною товарною біржею «Нерухомість Н» він придбав у ОСОБА_3 житловий будинок, що знаходиться за АДРЕСА_1 , відповідно до вказаного договору п. 1 житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,1434 га. Рішенням суду договір купівлі-продажу визнано дійсним. 07.04.2014 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ним зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок. Позивач вирішив оформити право власності на земельну ділянку, але було з`ясовано, що земельна ділянка площею 1434 кв.м. по АДРЕСА_1 була передана у приватну власність рішенням Великокорениської селищної Ради народних депутатів від 23.12.1996 за №106 ОСОБА_3 та видано Державний акт на право приватної власності на землю за №638 на земельну ділянку площею 0,1434 га під будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

З моменту придбання будинку він постійно проживає в ньому, використовує земельну ділянку за цільовим призначенням та вважає, що відповідно до положень ст. 30 ЗК України (в редакції 1990 р.), що діяв на момент укладення договору купівлі - продажу жилого будинку, право власності на земельну ділянку перейшло від ОСОБА_3 до нього. Враховуючи відсутність іншої можливості врегулювання спору, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку.

Ухвалою від 14.12.2023 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання.

23.12.024 відповідач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, не заперечувала проти позовних вимог.

14.02.2024 позивач подав заяву про долучення доказів.

01.07.2024 представник позивача подала до суду уточнення правового обґрунтування позову.

Ухвалою від 15.08.2024 витребувані докази з Третьої миколаївської нотаріальної контори.

10.09.2024 надійшла відповідь з Третьої миколаївської нотаріальної контори.

Ухвалою від 05.02.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

25.03.2025 позивач та його представник подали заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю, позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності позивач набув відповідно до договору купівлі-продажу №65 від 08.07.1997, укладеного на Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та зареєстрованого в КП ММБТІ 23.07.1997 за №1060. Відповідно до вказаного договору п. 1 житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,1434 га.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2011, договір купівлі-продажу №65 від 08.07.1997, укладений на Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1434 га, визнано дійсним, рішення набрало законної сили 25.04.2011.

Позивач звернувся до виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо передачі земельної ділянки у його власність для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді виконавчого комітету Миколаївської міської ради за №400/02.02.01-40/11/14/23 від 27.11.2023, позивачу було повідомлено, що земельна ділянка загальною площею 1434 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 надана у приватну власність, згідно рішення Виликокорениської селищної Ради народних депутатів від 23.12.1996 за №106 ОСОБА_3 .

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю №638, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,1434 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Також у Державному земельному кадастрі наявні відомості про зареєстровану земельну ділянку приватної форми власності з кадастровим номером :11:058:0034 площею 0,1434 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 18.12.1997 Верикокорениською селищною радою, актовий запис №54.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не виявлена, згідно повідомлення Третьої миколаївської державної нотаріальної контори від 04.09.2024 за №645/01-16

Відповідач у справі є дружинною померлого ОСОБА_3 та фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, в порядку ст.. 549 ЦК України в редакції 1963 року, вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент його смерті вони були зареєстровані та проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 , згідно довідки №108 від 11.04.2024 відділу соціально - економічного розвитку мкр. «Велика Корениха» адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, позовні вимоги визнала.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Правовідносини з приводу права власності на землю регулюються відповідними нормами ЗК УРСР 1990 р., оскільки вони виникли у липнів 1997 року, до на набрання чинності ЗК України 2001 ( до 1 січня 2002 р.).

Згідно статті 23 ЗК УРСР право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЗК УРСР 1990 р., який діяв на момент укладення сторонами договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю і споруду разом з об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. (ч.2 ст. 67 ЗК УРСР).

Відповідно до п.п. ґ п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 п. 8.3, суд наголосив, що правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювались. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права.

Аналогічна позиція з цього питання висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №689/26/17.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10.12.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо передачі земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Отже, під час укладення договору купівлі-продажу від 08.07.1997, позивач не переоформив право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1434 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , наразі іншого способу захистити свої майнові права на земельну ділянку, аніж шляхом визнання права власності, у позивача немає, оскільки власник земельної ділянки ОСОБА_3 помер.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що при переході права власності на житловий будинок до позивача разом з будинком перейшло і право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач щодо розподілу та компенсації судових витрат суд не просив.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1434 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 03.04.2025.