Справа № 944/1196/24
Провадження №2/944/336/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27.03.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря Василиці Н.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Яворові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою.

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 12.10.2023 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти в розмірі 13 500 польських злотих, які зобов`язався повернути в строк до 21 жовтня 2023. У підтвердження факту укладення договору позики, та отримання грошових коштів відповідач надав позивачу боргову розписку укладену 12.10.2023 на придбання автомобіля у Литві.

В подальшому 14.10.2023 на банківський рахунок ОСОБА_2 для витрат пов`язаних із переправленням автомобіля в Україну були ще перераховані кошти в розмірі 2 130 польських злотих дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_3 , також в цей же день ОСОБА_1 на банківський рахунок перерахував ОСОБА_2 кошти в розмірі 3 000 польських злотих (призначення платежу за автомобіль), що підтверджується двома роздруківками проведення перерахунку від 14.10.2023.

Згідно курсу Національного банку України на момент подання позовної заяви 18 630 польських злотих ( 9,36 курс НБУ до польського злотого) еквівалентно-174 376,8 гривень.

Однак, у визначені сторонами строки, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, на неодноразові вимоги позивача щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує.

Просить позовні вимоги, задовольнити, ухвалити рішення на підставі якого стягнути із відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 174 376,8 грн. - основного боргу, 2 098.82 грн. - інфляційних збитків, 1 333 грн. 3% річних за користування коштами, та 14 083,92 пені, що в загальній сумі становить 191 892,54 гривні.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник скерував на адресу суду заяву, про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, жодних клопотань щодо причини своєї неявки на адресу суду не скерував. Як вбачається, з позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , саме на ці адреси були скеровані виклики в судове засідання. Рекомендований лист з повісткою про виклик в судове засідання не вручений адресату, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відтак, суд приходить до висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч.11, ч.12 статті 128 ЦПК України вважає, що відповідач належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 11.03.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом осіб.

Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач та відповідач домивилися про виконання зобов`язання, щодо доставки автомобіля в Україну з держави Литва на суму 18630польських злотих.

Так, відповідно до боргової розписки, укладеної 12.10.2023 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_2 отримав у борг від позивача грошові кошти в розмірі 13 500 польських злотих, які зобов`язався повернути до 21 жовтня 2023, на придбання автомобіля в Литві, також на прохання відповідача кошти в розмірі 5130польських злотих 14.10.2023 були перераховані на банківський рахунок ОСОБА_2 для витрат пов`язаних із переправленням автомобіля в Україну , а саме, 2 130 польських злотих дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_3 , також в цей же день ОСОБА_1 в розмірі 3 000 польських злотих (призначення платежу за автомобіль), що підтверджується двома роздруківками проведення перерахунку від 14.10.2023.

У письмовій розписці, позивачем та відповідачем зазначено паспортні дані сторін, а також зазначено виконання зобов`язання щодо повернення коштів. У погоджені сторонами строки відповідачем не були виконані взяті себе зобов`язання, грошові кошти позивачу не повернуто.

Зважаючи на те, що відповідач добровільно заборгованість за договорами позики не повернув позивачу, на його прохання щодо повернення коштів не реагує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в розмірі 174 376,8 грн. - суми боргу, 2 098.82 грн. - інфляційних збитків, 1 333 грн. 3% річних за користування чужими коштами, 14 083,92 пені, що разом становить 191 892,54 гривні.

Тобто, між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.ст.204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відтак, недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору позики у зв`язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому зобов`язання, які виникли між сторонами, є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Вказана позиція підтверджена Верховним Судом при розгляді справи №524/4946/16 у постанові від 08.07.2019 року.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Досліджуючи оригінали боргових розписок чи договорів позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно до ч.1 ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

З вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України.

Частина 2 ст.1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

В судовому засіданні позивачем було надано оригінал боргової розписки, від 12.10.2023 , оскільки, позивач є держателем оригіналу розписки, а тому вважається позикодавцем. А наявність оригіналу боргової розписки у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Так, ст.545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву не подав, договору позики, та чергових платежів на придбання автомобіля не оспорював з підстав не одержання таких, доказів на виконання умов договорів позики не надав.

Отже, розписка містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначених грошових сум із зобов`язанням її повернення у визначений строк, а тому є документами, що підтверджують боргове зобов`язання.

Враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язань з повернення грошових коштів за договором позики, тому позовні вимоги про стягнення боргу слід задовольнити.

Стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 174 376,8 грн. - основного боргу, 2 098.82 грн. - інфляційних збитків, 1 333 грн. 3% річних за користування коштами, та 14 083,92 пені, що в загальній сумі становить 191 892,54 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 12, 13, 258-259, 263-265, 280-282 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 заборгованість за розпискою в розмірі 191 892 (сто дев`яносто одну тисячу вісімсот дев`яносто дві) грн. 54 коп.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлено в разі пропуску строку з інших причин.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https:/tk.lv.соurt.gоv.ua/.

Повний текст рішення виготовлений 09 квітня 2025року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1

проживає за адреса:

АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: Швед Н.П.