Провадження № 2/591/2117/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року

Зарічний районний суд м. Суми у складі

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу №591/11096/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації, -

встановив:

У листопаді 2024 р. позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 26.01.2019 р. позивач придбав за 141 000 грн. автомобіль Skoda Fabia 2008 р. Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 6 грудня 2023 р. було визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу і визнано цей автомобіль спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , вартість якого складає 231 984,07 грн.

За час володіння позивачем автомобілем були витрачені особисті кошти на його ремонт і відновлення, оскільки автомобіль перебував у неробочому стані. Так, позивачем були придбані запчастини на загальну суму 78 590 грн. Також були проведені ремонтні роботи на загальну суму 32 800 грн. Крім того, позивач поніс витрати, пов`язані із збереженням цього автомобіля у гаражному кооперативі, на загальну суму 1 860 грн. Оплачено обов`язкове страхування за цей автомобіль на загальну суму 1 267 грн.

Позивач зазначає, що автомобілем не користувався він був придбаний для відновлення і подальшого продажу. Посилаючись на положення статей 216 та 390 Цивільного кодексу України, зазначає, що йому, як добросовісному набувачу, підлягають відшкодуванню сплачена вартість транспортного засобу та фактичні витрати на його утримання. Просить стягнути у солідарному порядку з відповідачів на свою користь грошову компенсацію в розмірі 131 517 грн., а також судові витрати та витрати на правову допомогу.

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_4 із позовом не погодилась, зазначивши, що вона не надавала згоди на продаж транспортного засобу, а позивач знав про те, що транспортний засіб є спільною сумісною власністю, та повинен був отримати згоду відповідачки, чого зроблено не було. Тому він є недобросовісним набувачем.

Оскільки недійсний правочин було вчинено між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 , то стягнення витрат має відбуватися з останнього як з винної сторони. Відповідачка зазначає, що не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не має жодного відношення до укладеного договору.

Суду не надано доказів, що автомобіль придбався в неробочому стані. Вважає неналежними доказами специфікацію на ремонт двигуна, оскільки вона не підтверджує факту реального ремонту. Із наданих чеків неможливо встановити, що товари продавались саме для спірного транспортного засобу. Замовлення-наряд не підтверджує понесення позивачем витрат у сумі 32 800 грн. Копія членської книжки також не підтверджує факт витрат на зберігання саме транспортного засобу Skoda Fabia.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на момент продажу автомобіля позивачу транспортний засіб Skoda Fabia перебував у зламаному стані і потребував значних грошових вкладень на його відновлення. Зазначає, що позивачем дійсно було відновлено транспортний засіб, також, що під час перебування автомобіля у власності позивача він ним не користувався. Згоден компенсувати половину вартості грошової компенсації 65 758,50 грн.

У відповіді на відзив відповідачки ОСОБА_4 позивач зазначив, що автомобіль придбався саме у подружжя, а його ремонт було проведено одразу після купівлі. Понесені витрати підтверджені належними доказами.

Ухвалою суду від 18 листопада 2024 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11 лютого 2025 р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_4 про закриття провадження у справі. Ухвалою від 11.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав із зазначених підстав, додатково пояснив, що автомобіль передав ОСОБА_3 , не здійснювали перереєстрацію права власності на вказаний автомобіль. При цьому зазначив, що в судовому рішенні не визначено, в який саме спосіб повинен бути переданий автомобіль відповідачем.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 визнав позов із зазначених у відзиві підстав, додатково пояснив, що позивач не користувався транспортним засобом протягом часу, коли він перебував у його власності. Транспортний засіб був придбаний у неробочому стані для перепродажу, просив стягнути не в солідарному, а в дольовому порядку кошти, які були витрачені на ремонт автомобіля. Підтвердив, що автомобіль переданий йому за актом приймання-передачі, ані він, ані колишня дружина не реєстрували на себе транспортний засіб.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, зазначила, що транспортний засіб продовжує бути зареєстрованим за позивачем, перебуває у власності, у користуванні позивачем. При продажі транспортний засіб був у робочому стані, запчастини пере куповувалися набагато пізніше після продажу транспортного засобу, тобто неможливо встановити, що на момент придбання за недійсним правочином була потреба у ремонті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/6138/21. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є братами. Вказані обставини встановлені рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі № 591/1465/21 та визнаються сторонами у справі.

26 січня 2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №5946/2019/1286833, за яким ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 автомобіль Skoda Fabia 2008 р. випуску за ціною 141 000 грн.

Відповідно до пункту 1.3 зазначеного договору, покупець оглянув та ознайомився із майном, яке зазначено в пункті 1.1 цього договору, претензій щодо технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу не має.

Рішенням Зарічного районного суду від 6 грудня 2023 р. у справі №591/1465/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 транспортний засіб Skoda Fabia 1.4, 2008 р. випуску, вартість якого складає 231 984,70 грн. Рішення суду набрало законної сили 13.06.2024.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Skoda Fabia 1.4, 2008 р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , №5946/2019/1286833 від 26.01.2019, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

На підтвердження понесених витрат на ремонт автомобіля позивачем надано копії документів, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні, зокрема:

- специфікацію на ремонт двигуна автомобіля Skoda Fabia 1.4 2008 р. від 22.01.2019 на суму 99 660 грн.

- копії товарних чеків, виданих СПД ОСОБА_5 , щодо придбання запчастин для автомобіля від 05.03.2019 на суму 28 600 грн, від 05.03.2019 на суму 16 800 грн, від 23.05.2019 на суму 24 500 грн. У цих чеках вказано марку автомобіля Skoda, номерний знак НОМЕР_2 та власника ОСОБА_1

- товарні чеки від 10 листопада 2021 р. на суму 1900 грн, від 19 жовтня 2021 р. на суму 3500 грн щодо придбання килимків у салон Skoda, номерних рамок та акумулятора. У цих чеках не зазначено особу, яка продала товар і кому товар проданий.

- копію товарного чеку СПД Курси щодо придбання товарів для автомобіля на загальну суму 32 900 грн від 10 квітня 2019 р.

Відповідно до замовлення-наряду від 06.06.2019, складеного ФОП ОСОБА_6 , замовник ОСОБА_1 , марка та модель транспортного засобу Skoda Fabia НОМЕР_2 , визначено перелік робіт з ремонту автомобіля на загальну суму 32 800 грн. Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_6 , виданої 20.12.2024 р., згідно замовлення-наряду від 06.06.2019 були проведені ремонтні роботи автомобіля Skoda Fabia на замовлення ОСОБА_1 . Ремонтні роботи проведені згідно з переліком наряду-замовлення. Оплата за виконання робіт готівка. Гроші за виконані роботи сплачені ОСОБА_1 після завершення ремонтних робіт у повному обсязі в сумі 32 800 грн.

Відповідно до копії членської книжки ОСОБА_1 у АГТ «Автолюбитель» у період з січня 2019 р. по грудень 2023 року позивачем оплачено членські внески на суму 2335 грн.

Як вбачається з полісів обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль Skoda Fabia 1.4, 2008 р. випуску був застрахований позивачем у 2022 та 2023 роках. Страхові платежі склали 507,00 грн., 152 грн. та 609,00 грн.

07.12.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 складено акт передачі автомобіля, згідно з яким ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 прийняв автомобіль Skoda Fabia 1.4, 2008 р. випуску згідно з рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що після придбання транспортного засобу за правочином, який у подальшому був визнаний недійсним, він поніс витрати на ремонт та утримання цього транспортного засобу, які просить стягнути солідарно з відповідачів. Суд частково погоджується з позицією позивача. Як встановлено судом, сторонами недійсного договору купівлі продажу транспортного засобу були ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець). Відповідачка ОСОБА_4 не була стороною правочину, не здійснювала відчуження транспортного засобу та матеріали справи не містять доказів, що вона отримувала кошти від недійсного правочину. Враховуючи, що обов`язок відшкодування збитків, пов`язаних із вчиненням недійсного правочину покладається наведеною вище нормою саме на винну сторону, суд дійшов висновку, що такою стороною є продавець за недійсним договором ОСОБА_3 . Відповідачка ОСОБА_4 не була стороною недійсного договору, відтак, у неї відсутній обов`язок відшкодовувати заподіяні покупцеві збитки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_4 заявлених коштів. Вартість транспортного засобу за недійсним договором, витрат, пов`язаних з його ремонтом та утриманням підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 .

Відносно розміру грошових коштів, які підлягають стягненню, суд зазначає таке.

Визнаним в судовому порядку недійсним договором купівлі продажу транспортного засобу встановлено вартість придбаного транспортного засобу 14 000 грн. За умовами договору покупець зобов`язаний сплатити продавцеві ціну транспортного засобу, зазначену у договорі (п. 5.1) та передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна (п. 2.1). Враховуючи положення ч. 1 ст.216 ЦК України відповідач ОСОБА_3 , як продавець за договором, зобов`язаний повернути покупцеві кошти, отримані від продажу транспортного засобу в сумі 14 000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву визнав, що позивач протягом періоду, поки автомобіль був у його користуванні, ніс витрати на утримання та ремонт автомобіля. У судовому засіданні підтверджував заявлені позивачем понесені витрати. Разом з тим, позовні вимоги визнав в розмірі 65 758,5 грн., зазначивши, що вважає доцільним стягнути витрати з відповідачів не в солідарному, а в дольовому порядку.

Відповідач ОСОБА_3 не спростовує витрат , які підтверджуються копіями товарних чеків, виданих СПД ОСОБА_5 , від 05.03.2019 на суму 28 600 грн, від 05.03.2019 на суму 16 800 грн, від 23.05.2019 на суму 24 500 грн., товарних чеках від 10 листопада 2021 р. на суму 1900 грн, від 19 жовтня 2021 р. на суму 3500 грн, товарному чеку СПД Курси на суму 3290 грн від 10 квітня 2019 р., замовлення-наряду від 06.06.2019, складеного ФОП ОСОБА_6 , на суму 32 800 грн. Також визнає, що ці кошти були витрачені позивачем саме на ремонт автомобіля Skoda Fabia НОМЕР_2 . Відтак, вказані витрати в загальному розмірі 111390 грн. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 .

Також відповідачем не заперечується понесення позивачем витрат на утримання транспортного засобу зберігання його в гаражі. Вказані витрати підтверджуються копією членської книжки та за період з січня 2019 р. по грудень 2023 року позивачем становлять 2335 грн. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на оплату членських внесків в сумі 4860 грн., однак як вбачається з копії членської крижки автокооперативу, нараховані членські внески сплачувались позивачем нерегулярно та не в повному обсязі. Відтак, відшкодуванню підлягають тільки реально понесені витрати.

Відповідач не заперечує понесення позивачем витрат на придбання полісів обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних на загальну суму 1267,00 грн. та стверджує при цьому, що позивач не користувався автомобілем. Враховуючи документальне підтвердження цих витрат та відсутність заперечень позивача з приводу факту їх понесення, вказані витрати також підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню кошти в загальному розмірі 128992 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим (на 98%) задоволенням позову, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1289,92 грн.

Позивачем заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження надано копію договору про надання правничої допомоги, пунктом 4.1 якого передбачено виплату адвокату гонорару в розмірі 1300 грн. за одну годину роботи адвоката. Також надано попередній розрахунок суми судових витрат орієнтовно в розмірі від 14300 до 15600 грн. Позивачем не заявлено конкретного розміру судових витрат, не надано доказів фактичного їх понесення та переліку виконаних адвокатом робіт. Позивачем не заявлено про неможливість подання доказів до закінчення судових дебатів та в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про наміри подати докази понесення витрат на правову допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. Відтак, витрати позивача на професійну правничу допомогу розподілу не підлягають, як такі, що не підтверджені.

Відповідачем ОСОБА_4 заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Такі витрати підтверджуються копією договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, відповідно до якої гонорар адвоката за надання правової допомоги у даній справі становить 10 000 грн., актом виконаних робіт та квитанцією про сплату 10 000 грн. згідно з укладеним договором.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, відтак, підлягають розподілу.

Позивачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру зазначених витрат.

На переконання суду заявлені час та перелік наданих робіт та послуг є співмірними зі складністю справи, фактично витраченим часом на представництво інтересів позивача у суді, обсягом фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта. На підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у повному обсязі у задоволенні позовних вимог, які були заявлені до відповідача ОСОБА_4 , з позивача на її користь підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 128 992 грн. та судовий збір у розмірі 1289,92 грн.

У іншій частині вимог відмовити у звязку з необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 квітня 2025 року.

Суддя О.О.Ніколаєнко