ПОСТАНОВА

Іменем України

31 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 386/1171/23

провадження № 22-ц/4809/537/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2024 року у складі судді Гут Ю. О. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на свою користь 3 % річних від суми основного боргу в розмірі 4 722,15 доларів США.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 отримав у позивача в борг грошові кошти в розмірі 100 340 доларів США із зобов`язанням повернути вказані кошти до 01.08.2020, проте не повернув кошти до зазанченої дати.

15 грудня 2022 року ОСОБА_2 , який є спадкоємцем ОСОБА_4 , сплатив частину боргу, та між ним та ОСОБА_1 та було укладено договір позики, на виконання якого позивач передала відповідачу 50 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути вказані кошти до 15.02.2023.

Згодом 25.02.2023 ОСОБА_2 повернув частину боргу у сумі 20 000 доларів США, а 17.05.2023 в добровільному порядку повернув іншу частину боргу.

Позивач вважала, що ОСОБА_2 , як спадкоємець ОСОБА_4 , повинен сплатити на її користь 3 відсотки річних від суми неповернутого вчасно спадкодавцем боргу, а тому звернулась до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2024 року залучено ОСОБА_3 до участі у справі у якості співвідповідача за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (3-х процентів річних) у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову по цивільній справі.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2024 року відмовлено повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів (3-х процентів річних), у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Судові витрати покладено на позивача.

Рішення суду мотивовано тим, що при здійсненні розрахунку 3 % річних, вихідними даними у позивача є сума боргу у розмірі 100 340 доларів США за періоди 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 24.02.2022, тобто за борг по договору позики від 25.02.2020, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , строк повернення позики якої до 01.08.2020 .

Однак, відносно даного договору позики постановлено ухвалу суду від 16.01.2023 по справі № 386/1151/22, якою справу закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову, так як 15.12.2022 частково повернуто борг по даному договору, та написанням відповідачем розписки про отримання від неї у борг другої частини неповернутого боргу, що не підлягає доказуванню.

А також, ухвалено рішення суду від 07.09.2023 у справі № 386/495/23, яким відмовлено у задоволенні позову про стягнення з відповідача ОСОБА_2 , як спадкоємця, боргу у розмірі 100 340 доларів США за періоди 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 24.02.2022, тобто за борг по договору позики від 25.02.2020, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , строк повернення позики якої до 01.08.2020.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що позивач добровільно відмовилася від боргу за борговою розпискою від 25.02.2020, за якою нарахувала 3 % річних, тому втратила підстави нарахування вищевказаних інфляційних витрат.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також неправильно встановлено фактичні обставини справи.

Факт повернення частини боргу спадкоємцем ОСОБА_2 і відмова ОСОБА_1 від позову не впливають на нарахування 3 % річних, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання в сумі 4 722,15 доларів США в період часу з 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 21.12.2021 та з 01.01.2022 по 24.02.2022.

Позивач дійсно відмовилась від своїх позовних вимог, оскільки після її звернення до суду з позовом відповідач ОСОБА_2 , прийшовши до банку по кредит дізнався, що на все його майно накладено арешт, і розуміючи, що рішення суду буде не на його користь, запропонував ОСОБА_1 в обмін на її заяву про залишення позову без розгляду, повернути частину боргу, а на іншу частину написати боргову розписку, проте, судом першої інстанції зазначені факти спотворено та зазначено, що позивач добровільно відмовлилась від позову.

Стаття 625 ЦК України не містить вказівки про те, що якщо кредитодавець відмовився від позову у зв`язку з частковим виконанням зобов`язання, 3 % не можуть бути стягненні.

Відзив на апеляційну скаргу

Від адвоката Навроцького Д. М., який представляє інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник позивачач адвокат Мельникова О. О. підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідачів адвокат Навроцький Д. М. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передала ОСОБА_4 272 0000 грн, що еквівалентно 100 340 доларів США, що на день подання позову становило в еквіваленті 366 9293 грн 32 коп, які останній зобов`язався повернути позивачу до 01.08.2020, що підтверджується копією розписки від 25.02.2020.

Відповідно до копії розписки ОСОБА_1 отримала від спадкоємця ОСОБА_4 - сина ОСОБА_2 кошти в сумі 50 000 доларів США в рахунок погашення боргу за розпискою від 25.02.2020, залишок боргу складає 50 000 доларів США, який відповідач зобов`яpався повернути до 15.02.2023, про що написав розписку.

Копією спадкової справи № 74/21 (індекс справи 02-14) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадщину після його смерті прийняли син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, що знаходяться в спадковій справі та які видані у період з 11.05.2022 по 20.06.2022.

15.12.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу 50 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути позивачу 15.02.2023, що підтверджується копією розписки від 15.12.2022.

Позивач разом із заявою про збільшення позовних вимог надала суду розрахунок 3% річних від основного боргу, в якому період розрахунку простроченого виконання грошового зобов`язання проведено з 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 24.02.2022, сума нарахованих процентів становить 4 722,15 доларів США .

Борг за договором позики від 15.12.2022 відповідачем повернуто позивачу добровільно 17.05.2023, про що постановлена ухвала суду від 07.09.2023 про закриття провадження у цій частині позовних вимог в зв`язку з відмовою позивача від позову в частині стягнення основного боргу, оскільки відповідач добровільно повернув борг, що не підлягає доказуванню.

Із копії позовної заяви вбачається, що позивач 18.10.2022 зверталася до суду із позовною заявою про стягнення боргу із спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за борговою розпискою від 25.02.2020 у розмірі 100 340 доларів США, в якій зазначила, що 17.08.2022 подавала до приватного нотаріуса Воєводи С. М. вимогу (претензію) кредитора із приєднанням розписки, оскільки в серпні 2022 вона дізналася, що після смерті кредитора спадкоємцями є дві особи.

Однак, 09.01.2023 позивач відмовилась від позову, в зв`язку із частковим поверненням боргу відповідачем та написанням відповідачем боргової розписки про отримання у неї боргу другої частини боргу, просила справу закрити в зв`язку з відмовою від позову.

16.01.2023 судом постановлено ухвалу про закриття провадження у справи в зв`язку з відмовою позивача від позову, тобто позивач добровільно відмовився від позовних вимог за борговою розпискою від 25.02.2020 у розмірі 100 340 доларів США, оскільки відповідач добровільно частково повернув борг та на іншу частину боргу написав 15.12.2022 розписку, що не підлягає доказуванню.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2023 у справі № 386/495/23 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 15.12.2022 у розмірі 30 000 доларів США та стягнення з відповідача 3% річних від суми основного боргу, нарахованих за договором позики від 25.02.2020 у розмірі 4 722 дол США, у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

Підставою відмови в частині стягнення з відповідача 3% річних стало те, що при здійсненні розрахунку 3 % річних, вихідними даними у позивача є сума боргу 100 340 доларів США за періоди 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 24.02.2022, тобто за борг по договору позики від 25.02.2020, строк повернення позики якої до 01.08.2020.

Однак, відносно даного договору позики винесено ухвалу суду від 16.01.2023 по справі №386/1151/22, якою справу закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову так як 15.12.2022 частково повернуто борг по даному договору та написанням відповідачем розписки про отримання від неї у борг другої частини неповернутого боргу, що не підлягає доказуванню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина першастатті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованихКонституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першастатті 15 ЦК України, частина першастатті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно доумов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно дозвичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом статті 625 ЦК України 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії розписки від 25.02.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передала ОСОБА_4 2 720 000 грн, що еквівалентно 100 340 доларів США, які останній зобов`язався повернути позивачу у повному обсязі до 01.08.2020 (том 1 а. с. 8).

Відповідно до копії розписки ОСОБА_1 отримала від спадкоємця ОСОБА_4 - сина ОСОБА_2 кошти в сумі 50 000 доларів США в рахунок погашення боргу за розпискою від 25.02.2020, залишок боргу складає 50 000 доларів США, який відповідач зобов`яався повернути до 15.02.2023 (том 1 а. с. 9).

15.12.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу 50 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути позивачу до 15.02.2023, що підтверджується копією розписки від 15.12.2022 (том 1 а. с. 10).

Згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних від основного боргу в розмірі 100 340 доларів США, період розрахунку простроченого виконання грошового зобов`язання проведено з 01.08.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 24.02.2022, а сума нарахованих процентів становить 4722,15 доларів США (том 1 а. с. 11, 207).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідачі, як спадкоємці ОСОБА_4 , повинні сплатити на її користь 3 відсотки річних від суми неповернутого вчасно спадкодавцем боргу в розмірі 100 340 доларів США згідно складеної останнім розписки від 25.02.2020 (том 1 а. с. 1-7, 201-203).

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

За частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із положеннями статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (постанова Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11).

У постанові Верховного Суду у від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц зазначено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

До обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (постанови Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 336/437/21, від 20 березня 2024 року у справі № 128/839/19).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Як вбачається із копії матеріалів спадкової справи № 74/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , спадщину після його смерті прийняли син - ОСОБА_2 та дружина - ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, видані у період з 11.05.2022 по 20.06.2022 (том 2 а. с. 15-30).

Судом встановлено, що про наявність спадкоємців, які отримали свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , позивач дізналась в серпні 2022 року, що не заперечується сторонами.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 1281 ЦК України, позивач, як кредитор згідно укладеного з померлим ОСОБА_4 договором позики від 25.02.2020, могла пред`явити вимоги до спадкоємців померлого про стягнення 3 % річних в строк до лютого 2023 року, проте, даних про те, що ОСОБА_1 пред`являла вказані вимоги у встановлений законом строк до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для пред`явлення вимог про стягнення 3 % річних за невиконане грошове зобов`язання померлого ОСОБА_4 згідно договору позики від 25 лютого 2020 року, вона втратила право вивоги за зазначеними зобов`язаннями, а тому позовні вимоги не підлгають задоволенню з вказаних підстав.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що позивач добровільно відмовилася від боргу за борговою розпискою від 25.02.2020, за якою нарахувала 3 % річних, суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини, як наслідок, дійшов помилкового висновку в частині мотивів відмови в задоволенні вказаних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права згідно пунктів 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів (3-х процентів річних) у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, проте, помиликовими є мотиви відмови в задоволенні позову, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09.04.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко