Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. Справа153/204/25

Провадження2/153/68/25-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Швеця Р.В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т.Ю.

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Жука А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що вона зареєстрована по АДРЕСА_1 з 2002 року, але фактично проживає по АДРЕСА_2 . У 2005 році помер її сусід, власник житлового будинку по АДРЕСА_2 . Після його смерті, його дружина та троє неповнолітніх дітей успадкували вказаний житловий будинок. 05.07.2013 в нотаріальній конторі всім відповідач було видано свідоцтва про право на спадщину за законом. Всі оригінали свідоцтв та оригінали витягів зберігаються у позивача, як добросовісного покупця. Позивач вказує, що вона разом із ОСОБА_2 домовилася, що одразу після оформлення документів та прийняття спадщини, ОСОБА_2 як мати трьох неповнолітніх дітей (яка діяла в їх інтересах) продасть їй, а позивач як добросовісний покупець купить відповідний житловий будинок по АДРЕСА_2 . Відповідачем ОСОБА_2 було написано розписку про те, що вона отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти за продаж будинку по АДРЕСА_2 . Позивач зазначила, що на даний час, та з моменту фактичного продажу житлового будинку по АДРЕСА_2 відповідачі взагалі не проживають. З 2013 року будинком користується позивач, де проживає разом зі своїм чоловіком, ведуть спільне господарство, проживають вільно та відкрито. У зв`язку із необхідністю здійснити оформлення належного їй житлового будинку по АДРЕСА_2 , позивач просить визнати за нею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_2 , загальною площею 72,14 кв.м., житлова площа 25,82 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Жук А.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у порядку, встановленому ст.ст.128, 130 ЦПК України - судовими повістками із рекомендованими повідомленнями, які направлялися за їх зареєстрованим місцем проживання. Відмітки на поштових повідомленнях: «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України свідчить про те, що відповідачі належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - особисто, про що свідчить його підпис в розписці від 10.03.2025.

Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин:

Допитана у якості свідка ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_1 є її матір`ю, а відповідачі по справі є її знайомими та сусідами. Пояснила, що у 2013 році її мати купила будинок у ОСОБА_2 . Так як одна донька була неповнолітньою, ОСОБА_2 пообіцяла ОСОБА_1 , що коли доньці виповниться 18 років вони переоформлять документи. Однак, до цього часу нічого не переоформлено, вважає, що житловий будинок належить її матері. З 2013 року і по даний час її мати на постійній основі проживає в будинку та веде сільське господарство.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10 повідомила, що вона із ОСОБА_1 є сусідами. Вказала, що їй відомо те, що ОСОБА_1 купила будинок у відповідачів і хоче оформити документи на себе. Також зазначила, що ОСОБА_2 після смерті чоловіка передчасно виїхала з м. Ямпіль.

Допитана у якості свідка ОСОБА_11 повідомила, що позивач ОСОБА_1 є ї сусідкою. Вказала, що їй відомо те, що по АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_12 . Їй це відомо, оскільки вона проживає разом із позивачем по сусідству близько шести років. Також зазначила, що їй відомо те, що раніше у вказаному будинку проживали інші люди.

Із копій свідоцтв про право на спадщину від 05.07.2013 встановлено, що спадкоємцями майна ОСОБА_13 , 1969 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 є його донька ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадщина по одній четвертій частині кожному складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Ямпільською державною нотаріальною конторою Вінницької області 01.11.2005 за №2529 та зареєстрованого КП «Ямпільське БТІ» 09.12.2008 за №2314 (а.с.10, 12, 14, 16).

Із копії витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5771449 від 05.07.2013 встановлено, що власником однієї четвертої частини житлового будинку по АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 (а.с.11).

Із копії витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5765219 від 05.07.2013 встановлено, що власником однієї четвертої частини житлового будинку по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а.с.13).

Із копії витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5769598 від 05.07.2013 встановлено, що власником однієї четвертої частини житлового будинку по АДРЕСА_2 є ОСОБА_14 (а.с.15).

Із копії витягу з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5767681 від 05.07.2013 встановлено, що власником однієї четвертої частини житлового будинку по АДРЕСА_2 є ОСОБА_15 (а.с.17).

Із копії розписки та її оригіналу від 05.07.2013 встановлено, що ОСОБА_2 отримала грошові кошти від ОСОБА_1 в сумі 27000 (двадцять сім тисяч гривень) за продаж будинку по АДРЕСА_2 (а.с.18, 48).

Із акту обстеження проживання громадян у житловім приміщенні від 17.01.2025 встановлено, що по АДРЕСА_2 з липня 2013 року в будинку фактично щоденно, постійно і відкрито проживають ОСОБА_1 , 1966 року народження та ОСОБА_16 , 1959 року народження. Громадяни, які успадкували житловий будинок по АДРЕСА_2 (в рівних частках кожен по одній четвертій): ОСОБА_2 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з літа 2013 року виїхали на постійне місце проживання в Дніпропетровську область, куди саме, з присутніх ніхто не знає. До житлового будинку не приїздили і ним не цікавилися. ОСОБА_5 зі слів присутніх проживає у м. Ямпіль, на даний час нібито працює в прикордонному загоні. Проживаючі в житловім будинку сім`я ОСОБА_17 з чоловіком ОСОБА_18 тривалий час з помешкання не виїжджають. Здійснили капітальний ремонт та утримують сільське господарства (а.с.19-20).

Із відповіді №1181860 від 10.03.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витребуваної Ямпільським районним судом на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що власниками по одній четвертій частині житлового будинку по АДРЕСА_2 , загальною площею 72.14 кв.м., житловою площею 25.82 кв.м. на праві власності є ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_2 (а.с.40-41).

Оцінюючи усі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння становить десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі №175/2338/16-ц (провадження №61-2017св18).

З огляду на викладене за набувальною давністю може бути визнане право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі №214/3083/18.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі №552/1354/18.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При зверненні до суду позивач вказує, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 , як власником майна, було досягнуто домовленості щодо купівлі спірного житлового будинку, право власності на який за набувальною давністю вона просить визнати в судовому порядку, відповідач надала розписку на підтвердження отримання коштів в сумі 27000 грн.

Разом з тим, положення статті 344 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань, чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Таким чином, посилання позивача, що вона відкрито та безперервно володіє житловим будинком, не вказує на наявність підстав для застосування правил статті 344 ЦК України, оскільки сам лише факт проживання позивача та її чоловіка у спірному будинку, не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю на вказане майно.

Крім того, придбання житлового будинку не може бути підставою для застосування положень статті 344 ЦК України, оскільки за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що позивачем під час розгляду справи не доведено.

При цьому, Верховним Судом в постанові від 21 січня 2021 року в справі №140/1774/18 визначено, що написання розписки про сплату коштів за будинок, факт отримання коштів від позивача, а також проживання позивача у цьому будинку, не свідчить про наявність правових підстав набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 достеменно знала про те, що у житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 є 4 співласники відповідачі по справі, отже, позивач не може вважатись добросовісним набувачем нерухомого майна, права власності на яке за набувальною давністю вона просить визнати за собою, оскільки була обізнаною щодо власників спірного будинку.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідачам видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2013, тому відповідачі реалізували своє право, зокрема набули права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Відомості щодо відмови титульних власників від права власності на даний житловий будинок матеріали справи не містять.

Відповідно, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що має місце добросовісне заволодіння домоволодінням, та наявність підстав для визнання права саме за набувальною давністю.

Суд зауважує, що тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 на підставі ст. 344 ЦК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 82, 263, 264, 265 ЦПК України, 344 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 08 квітня 2025 року.

Суддя Р.В. Швець