Справа № 183/3158/25
№ 2/183/3143/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

04 квітня 2025 року Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сорока О.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , БО «Благодійний фонд «Леви на джипі», ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, витребовування автомобіля та зобов`язання вчинення дій та про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , БО «Благодійний фонд «Леви на джипі», ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, витребовування автомобіля та зобов`язання вчинення дій та про відшкодування збитків.

Ознайомившись із вказаною позовною заявою вважаю, що наявні підстави для залишення її без руху, з наступних підстав.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до змісту позовної заяви позивачами не обґрунтовано, що даний позов підсудний саме Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Так, підсудність є сукупністю цивільних процесуальних норм, що встановлюють правила розмежування повноважень судів загальної юрисдикції.

Територіальною називається підсудність справи суду залежно від території, на яку розповсюджується юрисдикція даного суду. З її допомогою розмежовується компетенція однорідних судів (однієї ланки судової системи). Як правило, територіальна підсудність підрозділяється на загальну, за вибором позивача, договірну, виключну і підсудність пов`язаних справ.

Так, цивільне процесуальне законодавство виділяє кілька видів просторової підсудності, у залежності від місця знаходження сторін, характеру спірних правовідносин, угоди сторін, наявності зв`язку між справами. До них відносяться: загальна територіальна підсудність, альтернативна підсудність та виключна підсудність.

Загальна підсудність визначає компетенцію суду по розгляду справи залежно від знаходження відповідача. Коли ним є громадянин, то позови пред`являються до суду за місцем його проживання, його постійної осілості. Позови до підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності пред`являються за місцем знаходження їх органу управління. Правила загальної підсудності поширюють свою дію на всі справи позовного провадження, за винятком тих, для яких ЦПК встановлює інший вид підсудності.

Статтею 28 ЦПК України передбачено, що підсудність справ за вибором позивача, встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю. Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин, позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Виключна підсудність встановлює, що пред`явлення позовів у деяких справах можливе тільки у точно визначеному законом суді. Вона передбачена до незначної частини позовів, виключаючи можливість застосування до них інших видів територіальної підсудності, тому і названа виключною підсудністю.

Пунктами 34, 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року роз`яснено, що якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням, яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК України, статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст.175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

В заяві позивач1 зазначає, що він звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій.

Відповідно до положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, учасників бойових дій, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг, наданих учасникам бойових дій, визначено зокрема у статті 12 цього Закону. Серед них не передбачено права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору у справах, пов`язаних з визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів .

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту соціальних прав цих осіб з урахуванням положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Підстави для звільнення позивача 1 від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» відсутні, оскільки заявлені вимоги про визнання права власності на автомобіль, усунення перешкод у користуванні автомобілем, стягнення матеріальної шкоди, стягнення моральної шкоди, не пов`язані із порушенням і захистом прав, наданих законом учаснику бойових дій.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 761/1004/20, від 23 червня 2022 року у справі № 748/912/20. Тому підстави для звільнення позивачів від сплати судового збору відсутні.

Позивачами заявлено три вимоги майнового характеру та одна вимога не майнового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі наведеної норми позивачі за подання даної позовної заяви повинні сплатити судовий збір 1% від ціни позову, однак не менше 1211,20 грн. за кожну вимогу майнового характеру, а також судовий збір за вимогою не майнового характеру.

Згідно з ч.1,2 ст.175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до положень ст.50 ЦПК України, позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Встановлено, що позовна заява підписана адвокатом Винниченком М.П., який діє в інтересах двох позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що також підтверджується Ордером на надання правничої допомоги, проте суду не зрозуміло, які саме права позивача ОСОБА_2 порушені, оскільки відповідно до позовних вимог, лише позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на автомобіль. Тобто, при зверненні до суду представником позивача - ОСОБА_2 , не обґрунтовано підстави звернення до суду із вказаними позовними вимогами.

Також, до позовної заяви додано рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 листопада 2024 року по справі за позовом представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Винниченка М.П. до ОСОБА_4 , треті особи ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , БО «Благодійний фонд «Леви на джипі» про стягнення безпідставно одержаних коштів, відповідно до якого у задоволенні позову відмовлено.

Суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 44 ЦПК України, приходить до висновку про те, що дії позивачів, які полягають у повторному зверненні до суду з позовом про стягнення безпідставно одержаних коштів, за наявності рішення суду, яким вже вирішено вказане питання та відмовлено у задоволенні позову у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав - перешкоджає повторному зверненню до суду з аналогічним позовом та є зловживанням процесуальними правами.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. 175, 177, 258-260, 261, ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , БО «Благодійний фонд «Леви на джипі», ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, витребовування автомобіля та зобов`язання вчинення дій та про відшкодування збитків, - залишити без руху.

Надати позивачам десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, для усунення недоліків заяви.

Роз`яснити позивачам, що у разі не виконання цієї ухвали, у зазначені вище строки, заява буде вважатися не поданою та повернута позивачам.

Копію ухвали направити позивачам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Сорока О.В.