РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бессарабової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визначення частки співвласників,

ВСТАНОВИВ:

08.01.2025 позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Вертелецького М.О. звернулись до суду з позовом, в якому просили припинити право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за кожною з них право власності на 1/6 частину вказаної квартири, інші 4/6 частин квартири залишити в спільній сумісній власності відповідачів ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

Позов мотивували тим, що право власності на вказану квартиру було набуто в порядку приватизації згідно із свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27.02.2007. Згідно з цим свідоцтвом квартира належить на праві спільної сумісної власності 6-м особам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (бабуся та дідусь позивачок), ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (відповідачки у справі), та їм ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Частки усіх співвласників згідно із законом є рівними. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли. Спадкоємицею першої черги за законом після їх смерті є відповідачка ОСОБА_3 . Водночас вказані обставини не впливають на розмір часток співвласників у вказаному майні. Наразі вони не проживають в квартирі. Відповідачі, які постійно проживають в квартирі, своєчасно не сплачують вартість спожитих житлово-комунальних послуг, внаслідок чого на них як на співвласників покладається додаткове фінансове навантаження з погашення заборгованості, які фактично ними не споживаються. Вирішити питання користування квартирою добровільно відповідачі відмовляються і позивачі не можуть вільно розпорядитись належною їм часткою, змушені звернутись до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 19.03.2025 підготовче провадження закрито і призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивачів - адвокат Вертелецький М.О. всудове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 всудове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала повністю, проти його задоволення не заперечувала, клопотань не заявила.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не прибула за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, відзиву на позов, зустрічного позову чи будь-яких клопотань, заяв не подала.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).

Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (ч.1 ст.345 ЦК України).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.1,2 ст.355 ЦК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України).

Згідно з ст.369,370 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Суд встановив, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 27.02.2007 Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради, реєстраційний номер майна 18296115.

Ринкова вартість зазначеної квартири станом на 23.12.2024 становить 924000,00грн.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 законними та такими, що підлягають повному задоволенню.

Так, судом встановлено, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності шістьох осіб позивачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідачок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Останні є батьками відповідачки ОСОБА_3 та померли. Відповідачка ОСОБА_3 на момент смерті батьків була зареєстрована та проживала з ними за однією адресою, у зв`язку з чим вважається такою, що прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Однак спадщину вона не оформила, до нотаріуса не зверталась, спадкова справа не заводилась.

При цьому, неотримання відповідачкою ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину і відсутність державної реєстрації її права власності на належні спадкодавцям частки квартири, на думку суду, не впливає на вирішення цього спору, оскільки спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття.

На даний час в квартирі фактично проживають та користуються нею відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вирішити питання щодо подальшого користування та розпорядження вказаною квартирою за взаємною згодою сторони не можуть.

Вказані обставини сторонами не оспорювались, у зв`язку з чим вони не підлягають окремому доказуванню на підставі ст.82 ЦПК України.

Так, в підготовчому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги визнала повністю, підтвердила обставини, якими позивачі обґрунтували свої вимоги, проти задоволення позову не заперечувала. В подальшому відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що визнання позову відповідачкою ОСОБА_3 не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не прибула та жодних обґрунтованих заперечень проти позову не подала, доводи позивачів не спростувала.

Таким чином, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідачів, виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним припинити право спільної сумісної власності на спірну квартиру та визнати за позивачками право власності на 1/6 частку вказаної квартири за кожною, залишивши іншу 4/6 частки квартири у спільній сумісній власності відповідачок, що не суперечить чинному законодавству, відповідає характеру порушеного права та є ефективним способом його захисту.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.15,16,316,317,319,321,328,345,355,368-370 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,206,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 .

Залишити 4/6 частини квартири АДРЕСА_2 в спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А.Мурашова

03.04.2025