Справа № 152/209/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 квітня 2025 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Дроган Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки,

у с т а н о в и в:

12 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років померла його мати - ОСОБА_2 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Після смерті його матері відкрилась спадщина на належне їй майно, яке складається, в тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та із прав на чотири земельні ділянки загальною площею 0.61 га, які знаходяться, відповідно, по АДРЕСА_1 та в інших місцях с. Мурафа Мурафської сільської ради Жмеринського (колишнього Шаргородського) району Вінницької області. Спадкоємцем зазначеного спадкового майна матері та її майнових прав по заповіту матері від 12 серпня 2021 року та по закону, в порядку ст. 1261 ЦК України, як спадкоємці першої черги, являється позивач, оскільки має заповіт матері і є дитиною померлої матері. Інший спадкоємець, брат позивача і син матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщини матері не прийняв і на неї не претендує, про що написав відповідну заяву, підпис під якою нотаріально посвідчено. Спадщину матері позивач прийняв і вже оформив, частково, свої спадкові права, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . В оформленні спадщини на чотири земельні ділянки загальною площею 0,61 га, на які розроблено технічну документацію і трьох з яких присвоєно кадастрові номери, відповідно: :05:008:0241 площею 0,16 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) в АДРЕСА_1 ; :05:008:0242 площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та :05:009:0260 площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 , а загальною площею 0.44 га, приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М. позивачеві відмовлено, посилаючись на те, що на дане спадкове майно відсутній правовстановлюючий документ. Вказує, що в ході підготовки документів для оформлення спадщини матері встановлено, що ще за життя мати, ОСОБА_2 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,61 га в с. Мурафа, що підтверджується архівними довідками ще від 14 лютого 2022 року № 01-15-207 (за життя матері) та від 23 жовтня 2024 року № 01-15-10166, які складені на підставі рішення Мурафської сільської Ради народних депутатів від 05 квітня 1994 року «Про затвердження рішень прийнятих на виконкомі сільської Ради народних депутатів», яким затверджено рішення виконкому сільської ради № 36 від 17 листопада 1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність на території Мурафської сільської Ради народних депутатів», в якому під порядковим номером 44 зазначена мати позивача, якій передано безплатно в приватну власність земельну ділянку площею 0,61 га для ведення особистого підсобного господарства поданих заяв і на основі даних земельно облікових документів. Дана земельна ділянка передавалась матері у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, що знаходилась і знаходиться, як під спадковим будинком, так і в інших місцях с. Мурафа і згідно діючого законодавства (статті 121 ЗК України) відноситься: площею до 0,25 гектара - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею до 2,0 га - для ведення особистого селянського господарства. На даний час, фактично, Мурафською сільською радою Жмеринського району Вінницької області визнаються за позивачем спадкові права на всі земельні ділянки матері, але до відання органів місцевого самоврядування не належать повноваження щодо оформлення спадкових прав чи надання дозволу на завершення приватизації та одержання документу про право власності на нерухоме майно, яким є земельні ділянки на території даної ради. Позивач просить визнати за ним, право на завершення приватизації земельних ділянок загальною площею 0,61 га, які знаходяться в межах населеного пункту села Мурафа на території Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, з правом отримання документа про право власності на дану земельну ділянку на своє ім`я, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року цю позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.27).

Ухвалою суду від 07 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.56).

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак 07 березня 2025 року від представника позивача адвоката Костриці В.С. до суду надійшла заява, в якій він просить підготовче та судове засідання провести у відсутність позивача та його представника. Не заперечує щодо закриття підготовчого засідання і призначення справи до розгляду. На позові наполягає з підстав, зазначених в позові (а.с.31).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак 08 квітня 2025 року подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника Мурафської сільської ради, позовні вимоги сільська рада визнає, заперечень щодо задоволення вказаної позовної заяви немає (а.с.59).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із такого.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Жданово Шаргородського району Вінницької області. Його батьком вказаний ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_2 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно з копією заповіту від 20 серпня 2021 року, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 заповіла сину ОСОБА_1 ; земельну ділянку площею 1,5995 га (кадастровий номер 010020170), розташовану на території Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, заповіла сину: ОСОБА_3 (а.с.9).

Відповідно до копії заяви від 05 лютого 2025 року, яка адресована до нотаріальної контори, ОСОБА_3 повідомляє, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на день смерті постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Вказує, що спадщини, що залишилася після смерті його матері ОСОБА_2 , за законом не прийняв і на неї не претендує, та не заперечує проти прийняття залишеної нею спадщини за законом і отримання свідоцтва про право на спадщину за законом іншим спадкоємцем за законом, його братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Від отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_2 , він відмовляється і не нього не претендує (а.с.10).

09 жовтня 2024 року позивачеві ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав №398427007 від 09 жовтня 2024 року, власником житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.11 на звороті).

Згідно з копією архівної виписки з протоколу 13 сесії 1 скликання Мурафаської сільської Ради народних депутатів від 05 квітня 1994 року та з рішення №36 виконавчого комітету Мурафської сільської Ради народних депутатів від 17 листопада 1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність на території Мурафської сільської Ради народних депутатів», виконком Мурафської сільської Ради народних депутатів вирішив: 1. Передати безоплатно в приватну власність земельну ділянку громадянам, для ведення особистого підсобного господарства згідно поданих заяв і на основі даних земельно облікових документів, в тому числі вказана під №44. ОСОБА_2 0,61 га (а.с.12, 15).

Постановою приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюка І.М. від 05 лютого 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з підстави відсутності правовстановлюючих документів, які підтверджували про завершення приватизації та реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я спадкодавці ОСОБА_2 , а саме: земельних ділянок кадастрові номера яких: :05:008:0241, :05:008:0242, :05:009:0260 (а.с.13).

Відповідно до копії довідки №01-19/1678 від 25 листопада 2024 року, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_1 на території Мурафської сільської ради має в користуванні земельні ділянки загальною площею 0,61 га: 0,1600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 ; 0,1300 га для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_1 ; 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_2 , які належали померлій ОСОБА_2 , згідно витягу з рішення 13 сесії 21 скликання Мурафської сільської ради народних депутатів від 05 квітня 1994 року №01-15-10166 (а.с.16).

Згідно з копією листа приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюка І.М. №114/01-16 від 25 жовтня 2024 року, адресованого компетентним органам, приватний нотаріус просить розробити спадкоємцю ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 0,61 га кадастровий номер відсутній, призначення земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, відповідно до архівної виписки, згідно з протоколом 13 сесії 21 скликання Мурафськовї сільської ради народних депутатів від 05 квітня 1994 року. Технічна документація необхідна для присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, виготовлення витягу з Державного земельного кадастру та в подальшому оформлення спадкових прав ОСОБА_1 (а.с.16 на звороті).

Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 20 грудня 2024 року, земельна ділянка з кадастровим номером :05:008:0241 розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.18).

Згідно з копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 20 грудня 2024 року, земельна ділянка з кадастровим номером :05:009:0260 розташована по АДРЕСА_1 та призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с.19).

Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 24 грудня 2024 року, земельна ділянка з кадастровим номером :05:008:0242 розташована по АДРЕСА_1 та призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с.20).

Згідно з копією спадкової справи №15/2024, заведеної 19 лютого 2024 року та закінченої 19 серпня 2024 року приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийняли спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 та їм видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім цього, в матеріалах спадкової справи наявна копія заяви від 05 лютого 2025 року ОСОБА_3 , в якій він вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на день смерті постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Спадщина, що залишилася після смерті його матері ОСОБА_2 , за законом не прийняв і на неї не претендує, та не заперечує проти прийняття залишеної нею спадщини за законом і отримання свідоцтва про право на спадщину за законом іншим спадкоємцем за законом, його братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Від отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_2 , він відмовляється і не нього не претендує (а.с.33-52).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 у визначений законом спосіб, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після померлої матері ОСОБА_2 . Інший спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із такого.

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частина 1 ст. 81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог діючого законодавства свідоцтво про право на спадщину видається за наявністю у спадковій справі всіх необхідних документів та відомостей (ст. 42,68 Закону України "Про нотаріат", п 4.12 пункту 4 Глави 10 Розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого 22.02.2012 року наказом Міністерства юстиції України за N 296/5)

Згідно з п.п. 4.14 п. 4 Глави 10 Розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Підпунктом 4. 18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 49 Закону України "Про нотаріат", який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у листі N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 у визначений законом спосіб не набула права власності на земельні ділянки загальною площею 0,61 га, оскільки не завершила процедуру їх приватизації та не отримала правовстановлюючих документів, проте право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , яку прийняв та частково оформив позивач ОСОБА_1 , визнання за яким права на завершення приватизації земельної ділянки, не порушує права та інтереси інших осіб.

Тому, керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 247, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі статей 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 81, 116 ЗК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельних ділянок загальною площею 0,61 га, які знаходяться в межах населеного пункту села Мурафа на території Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський