ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/4542/24
Номер провадження 22-ц/818/1024/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Цимбал А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року в складі судді Березовської І.В. по справі № 635/4542/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко Артур Ігорович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «ФК Онлі Фінанс»), треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу (далі -МНО) Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко Артур Ігорович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського МНО Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 95899 про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17291,28 грн.

Вказаний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням діючого законодавства, оскільки стягнута за цим написом заборгованість не була безспірною.

Вказувала, що вимогами чинного законодавства передбачено можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі нотаріально посвідченого договору. Водночас, спірний кредитний договір нотаріально посвідчено не було, що унеможливлює вчинення на ньому виконавчого напису нотаріуса.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 95899, вчинений 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського МНО Гораєм О.С. про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 17291,28 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського МНО Горая О.С. від 20 листопада 2020 року № 95899 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 959186005 від 09 серпня 2019 року в розмірі 17291 грн 28 коп, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн та 1453,44 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, при вчинені оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом не дотримано чинного законодавства, не встановлено безспірність заборгованості та вимог кредитора, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, у зв`язку з розглядом справи позивачем понесено витрати на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На вказане судове рішення 21 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» через систему «Електронний Суд» до суду апеляційної інстанції подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, товариство просило скасувати рішення суду першої інстанції у частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити нове, яким залишити позов в цій частині без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована необґрунтованістю витрат на правничу допомогу, що заявлені до стягнення позивачкою.

Договір від 08 січня 2024 року не є беззаперечним доказом надання правничої допомоги, оскільки з його змісту не вбачається можливим встановити, що юридична допомога надана саме по справі № 635/4542/24.

Квитанція про сплату ОСОБА_1 правових послуг, не є належним доказом понесення судових витрат, оскільки не відповідає вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку від 29 грудня 2017 року.

Витрачений адвокатом час на написання позовної заяви 5 години, є неспівмірним до затрачених адвокатом зусиль, з огляду на те, що практика у даних справах є незмінною, а сам позов шаблонний. Вартість написання позовної заяви завищена відносно складності справи № 635/4542/24, оскільки складання позову не потребує спеціальних знань.

16 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цимбал Альона Анатоліївна, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що розмір витрат на правничу допомогу є вмотивований та підтверджений належними доказами.

Відповідно до угоди № 06-вн/ц-24 про надання правової допомоги від 08 січня 2024 року зазначено, що «Адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту з наступних правових питань та у таких обсягах: здійснювати представництво з приводу справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Станом на час укладення договору про надання правової допомоги такої судової справи ще не існувало, а тому її номер не міг бути зазначений у вищезгаданій Угоді.

Адвокат є самозайнятою особою, а не підприємством, а тому йому не може бути присвоєно податковий код підприємства та відповідно, цей код не може бути зазначений у платіжному дорученні.

Також, під час розгляду справи у суді першої інстанції ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», маючи повний доступ до матеріалів електронної справи правом подання клопотання про зменшення витрат не скористалося, тобто, фактично, проти задоволення витрат на правничу допомогу не заперечувало.

У судове засідання апеляційного суду представник ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко А. І., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта І. М. не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 03 квітня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» отримано 05 грудня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.39);

Тимошенко О. О., представник ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», отримав 05 грудня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.38);

Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. отримано 05 грудня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.37);

Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Богатиренко А. І. отримано 05 грудня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.36);

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Іванюта І. М. отримано 05 грудня 2024 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.34).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Зважаючи, що рішення суду оскаржено лише в частині стягнення витрат на правничу допомогу, підстави для перегляду рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог по суті спору відсутні.

Судом встановлено, що 08 січня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Цимбал А.А. укладено угоду № 06-вн/ц-24 про надання правової допомоги, за умовами якої, адвокат прийняла на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту з наступних правових питань та у таких обсягах: здійснювати представництво з приводу справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у всіх органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, органах дізнання, слідчих органах та в судах України з усіх без виключення питань, які безпосередньо стосуються Клієнта на будь-якій стадії процесів, у тому числі здійснювати захист інтересів Клієнта у якості його представника, а клієнт, в свою чергу, за надання правової допомоги сплачує Адвокату гонорар у розмірах та у строки, які визначаються актами прийому-передачі робіт (послуг) (том 1, а.с. 83-85).

20 травня 2024 року сторонами вказаної угоди складено акт виконаний робіт, відповідно до якого адвокатом надано такі послуги: складання та направлення позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до Харківського районного суду Харківської області - 5 год, 5000,00 грн; надання консультації щодо захисту прав у судовому порядку стосовно визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 1 год, 1000,00 грн; попередня оплата участі у судовому засіданні по справі № 635/4542/24 яке відбудеться 03 червня 2024 року - 2000,00 грн. Загальна вартість послуг 8000 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 46 вказана сума сплачена ОСОБА_1 20 травня 2024 року (том 1, а.с. 82).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

Між тим, враховуючи значення справи для сторін, розмір заборгованості, що була стягнута за виконавчим написом, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом судова колегія погоджується з висновками суду про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, проте вважає, що їх розмір підлягає зменшенню до 5000 грн, оскільки судова практика у вирішенні спорів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є сталою. Виключних обставин у справі, що потребували значного часу на підготовку позовної заяви та відповідних додатків до неї, адвокатом не наведено.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності, обсяг підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, проте їх розмір підлягає зменшенню до 5000 грн.

Заперечення відповідача, що договір про надання правничої допомоги не є належним доказом здійснення витрат є необґрунтованими, оскільки зміст цього договору передбачає надання представництво з приводу справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню тобто, суті спору у цій справі. Також адвокат Цимбал А.А. фактично приймала участь у розгляді справи, надавала відповідні клопотання, брала участь у судовому засідання, тобто, діяла згідно з умовами укладеної угоди та фактично спірні послуги були надані.

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів фактичної оплати послуг адвоката, то суд керується таким.

Відповідно до положень статті 14 ЦПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13 та Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен отримати клієнт чи надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Також колегія суддів зазначає, що статтею 137 ЦПК України не визначено конкретної форми документа, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 (провадження № К/9901/32645/19).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що позивачкою не були понесені витрати на правничу допомогу, що виключає підстави для їх відшкодування.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду у частині вирішення спору про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає зміні.

Зважаючи, що рішення суду підлягає зміни лише в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, судова колегія не вбачає підстав для перерозподілу судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 жовтня 2024 року у частині стягнення витрат на правничу допомогу змінити.

Зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 з 8000 грн до 5000 (п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина