Справа № 136/408/25
провадження № 2/136/129/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом було встановлено, що позов не у повній мірі відповідав вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, у зв`язку із чим 10.03.2025 ухвалою суду позов залишено без руху, а копію ухвали суду спрямовано в адресу позивача, яка отримана 19.03.2025, в підтвердження чого до матеріалів справи додано відповідні докази.

Підставами для залишення позову без руху було те, що у порушення ч.3 ст.175 ЦПК України, у позові не зазначено:

- відомі адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відповідачів;

- зміст позовних вимог щодо кожного із двох відповідачів, а саме: Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області та ОСОБА_2 ;

- не досить зрозуміло викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зі змісту позову не зрозуміло та не конкретизовано позивач оскаржує свідоцтво як документ, який фіксує факт наявності права, чи відповідач набув на праві спільної часткової власності конкретне майно як індивідуально визначений об`єкт та чим це підтверджується.

На виконання вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач не надав до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У порушення вимог ст..95 ЦПК України, позивач належним чином не підтвердив відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, не зазначено у кого знаходяться оригінали письмових доказів, які він надав у фотокопіях, при цьому деякі фотокопії є нечитабельними, що ускладнювало відтворення їх змісту, а також додані до позову фотокопії не у повній мірі відповідали порядку їх засвідчення.

На виконання вимог ухвали суду, 31.03.2025 ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, виклавши тезисно у 7 (семи) пунктах свої доводи на усунення недоліків, надавши до суду клопотання про витребування доказів, поставивши лише вимоги без належного обґрунтування клопотання та надання до нього відповідних доказів, долучивши Витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 майна, що розташоване в АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, позивач просить прийняти заяву про усунення недоліків та відкрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали позовної заяви та заяви про усунення недоліків і доаних до неї матеріалів, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість поміж іншого сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Нормами ЦПК України (ст..175 ЦПК України) визначено вимоги саме щодо змісту позовної заяви.

За приписами п. п.3, 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомі адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету відповідачів; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Суд звертає увагу позивача на те, що прохальна частина позовної заяви має бути зрозумілою, чіткою, конкретною та не викликати двозначності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Вимоги ч. 3 ст. 175, 177 ЦПК України встановлює чіткі вимоги щодо змісту позовної заяви та вказаними нормами не передбачено подання заяв про «доповнення» або «уточнення» позовної заяви, відтак належним усуненням недоліків є подача позовної заяви у редакції із усуненими недоліками, відповідно до кількості учасників із додаванням усіх доказів, засвідчених в установленому законом порядку, а не заяви про усунення недоліків, яка тезисно має доповнювати первісно подану позовну заяву.

Саме від дотримання вимог позивачем, у тому числі зазначення змісту вимог та обставин у позові, залежить позиція відповідача, який як і позивач має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені та з яких підстав і якими доказами вони підтверджуються. При цьому важливим є саме сформованість позовних вимог щодо кожного із відповідачів, оскільки від цього залежить також сплата судового збору розмір якого визначено Законом України «Про судовий збір».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/21 зазначив, що: «Водночас, а ні ЦПК України, а ні Закон України «Про судовий збір» не містять норм, які б дозволяли зробити висновок, що законодавець хоче встановити більш сприятливі наслідки у вигляді сплати судового збору у меншому розмірі для випадків, коли позивач об`єднує вимоги до кількох відповідачів в одному позові. Навпаки, підкреслюється, що судовий збір має бути сплачений за кожну немайнову вимогу окремо, якщо заявлено декілька немайнових вимог (абзац 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що з точки зору забезпечення правової визначеності для осіб, що опинилися в аналогічних правових ситуаціях, доцільно виходити зі сталості підходів та вважати самостійними вимоги щодо кожного із відповідачів.

Третій аргумент на користь позиції щодо необхідності врахування суб`єктного складу правовідносин при визначенні кількості вимог стосується ситуації, коли декілька позивачів пред`являють позов до одного відповідача. У такому випадку кожен із позивачів має сплатити судовий збір у розмірі, встановленому для немайнових вимог, адже відповідно до абзацу 2 частини сьомої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. Отже, ситуація, за якої у випадку процесуальної співучасті залежно від наявності співпозивачів або співвідповідачів у справі застосовуються різні підходи у питаннях сплати судового збору, суперечить принципу рівності, який є одним з основних засад цивільного судочинства (пункт 2 частини третьої статті 2 ЦПК України).

При тлумаченні поняття «вимога» у цьому випадку має враховуватися, крім предмета та підстави позову, також суб`єктний склад правовідносин (кількість співвідповідачів). Відтак, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір щодо кожного відповідача має обраховуватися окремо.

З огляду на викладене, визначення вимог щодо кожного із відповідачів є суттєвим елементом позову, які відповідачем не було дотримано та не було усунуто на вимогу суду викладену в ухвалі від 10.03.2025, зазначивши вимоги в заяві про усунення недоліків до ОСОБА_2 та надавши Витяг із з державного реєстру речових прав, позивач не визначився чи є такі вимоги майнового чи немайнового характеру, не сплачено судовий збір за ставками передбаченими Законом України «Про судовий збір».

Щодо наданого позивачем клопотання про витребування доказів, то суд зазначає, що вимоги до нього визначено ст..84 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-4 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Тобто право позивача на збирання доказів законодавцем окреслене ще й до подання позову з метою належного обґрунтування позовної заяви та пред`явлення до суду із дотримання вимог діючого законодавства.

Тоді як подане позивачем клопотання не відповідає вимогам ст..84 ЦПК України, оскільки містить лише вимоги витребувати докази, інші вимоги не дотримано не зазначено: обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Не надано доказів, що позивачем реалізоване право передбачене ст..116 ЦПК України тобто на забезпечення доказів до пред`явлення позову.

З огляду на викладене, слід констатувати, що позивачем недоліки, визначені ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 10.03.2025 не усунуто у обсязі достатньому для відкриття провадження у справі.

Положеннями частини другої та шостої статті 127 ЦПК України закріплено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

З метою уникнення надмірного формалізму та забезпечення реалізації права особи на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 10.03.2025, а оскільки таке право позивачеві вже було надано, то достатній строк для усунення недоліків слід визначити у п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали суду.

Керуючись ст. 127, 175, 177, 185, 260, 261, 263 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на майновий пай члена сільськогосподарського підприємства, встановлений ухвалою суду від 10.03.2025, - не більше п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали суду.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог даної ухвали позовна заява буде визнана неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Світлана ШПОРТУН