Справа № 604/1595/24
Провадження № 2/604/98/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

за участю секретаря Феньо О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підволочиської селищної ради про визнання права власності, -

у с т а н о в и в :

18 грудня 2024 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Підволочиської селищної ради про визнання права власності, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж-майстерню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 77,2 кв.м, Тернопільського району Тернопільської області.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Підволочиської селищної ради №1030 від 23.01.2008 позивачці надано дозвіл на виготовлення матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 . Рішенням селищної ради №1756 від 19.03.2009 позивачці передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,010 га для обслуговування приміщення гаража в АДРЕСА_1 . 16.03.2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:003:1005, присвоєно вказаній ділянці адресу - АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці позивачкою збудовано гараж та виготовлено технічну документацію, проте їй було відмовлено в прийнятті збудованого об`єкта в експлуатацію.

Сторони у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі N 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема:

- чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки;

- чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації;

- чи є законною відмова у такому прийнятті;

- чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

Судовм встановлено, що рішенням Підволочиської селищної ради №1030 від 23.01.2008 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 , площею 100 кв.м., у власність за рахунок земель не наданих у власність та користування Підволочиської селищної ради, в тому числі земель промисловості (колишня територія «Райагробуду»).

Рішенням Підволочиської селищної ради №1756 від 19.03.2009 року передано безкоштовно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,010 га для обслуговування приміщення гаража в АДРЕСА_1 . 16.03.2010 ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ №875251, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:1005, площа 0,0100га.

Рішенням Підволочиської селищної ради №193 від 26.08.2015 присвоєно адресу - АДРЕСА_1 , земельній ділянці в смт Підволочиськ площею 0,0100 га, кадастровий номер :02:003:1005, яка належить ОСОБА_1

07 жовтня 2015 року виготовлено технічну документацію на нежитлову будівлю гараж-майстерню по АДРЕСА_1 .

27 жовтня 2015 року складено та затверджено звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обїєкта - гараж-майстерня по АДРЕСА_1 , за висновком якого встановлено його відповідність вимогам надійності і можливості його безпечності експлуатації та придатність для подальшого використання за призначенням.

Листом від 07.11.2024 №К-1095/100 ОСОБА_1 було повідомлено, що відповідно до Наказу Мінрегіону від 03.07.2018 №158 «Про затвердження порядку проведення технічного обстеження та прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) не належить до об`єктів з невизначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт», прийняття в експлуатацію всіх інших самочинно збудованих об`єктів (гараж-майстерня) вищезазначеним Порядком не передбачено.

Тобто, судом встановлено, що будівельні роботи, пов`язані із будівництвом об`єкта нерухомого майна були проведені позивачем на земельній ділянці, що належить їй на праві приватної власності та яка має відповідне для того цільове призначення; будь-які докази, які б підтверджували факт того, що під час будівництва відбулося порушення санітарних чи екологічних норм відсутні; позивачка зверталася до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації та їй було відмовлено.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Аналізуючи в сукупності обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13 81, 89, 141, 223, 263, 265, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Підволочиської селищної ради про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на гараж-майстерню загальною площею 77,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2025 року.

Суддя В. М. Сіянко