Справа № 134/2142/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2025 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю: секретаря судового засідання Франко О.Г.

представника позивача адвоката Лукавського А.В.

представника відповідача адвоката Панасюка В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

05 грудня 2024 року адвокат Лукавський А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Крижопільської селищної ради і просить визнати за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 90,3 кв. м, житлова площа 44,3 кв. м, склад будівель та споруд: «А» житловий будинок, «а» веранда, «а1» - навіс);

- житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 36,6 кв. м, житлова площа 29,3 кв. м, склад будівель та споруд: «А» житловий будинок).

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Радянське (на даний час Княжа Криниця) Крижопільського (на даний час Тульчинського) району Вінницької області помер дід позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_3 за життя не отримав правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок та не зареєстрував своє право власності у встановленому порядку.

Після смерті ОСОБА_3 в управління спадковим майном фактично вступила його дочка (мати позивача) ОСОБА_2 , на користь якої ОСОБА_3 за життя склав заповіт.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Крижопіль Вінницької області помер батько позивача ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 36,6 кв. м, житлова площа 29,3 кв. м, склад будівель та споруд: «А» житловий будинок). Однак, ОСОБА_4 за життя не отримав правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок та не зареєстрував своє право власності у встановленому порядку.

Даний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого та єдиним членом був ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 в управління спадковим майном фактично вступила його дружина ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Як спадкоємець за законом після смерті матері позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав на вищевказані будинковолодіння, проте нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Оскільки вказані обставини є перешкодою в оформленні прав позивача на спадкове майно, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання, окрім того, вирішено питання про витребування доказів.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 січня 2025 року у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 11 год. 00 хв. 05 лютого 2025 року для витребування нових (додаткових) доказів.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2025 року підготовче засідання було відкладено на 13 год. 30 хв. 26 лютого 2025 року в зв`язку з ненадходженням витребуваних судом доказів.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лукавський А.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача Крижопільської селищної ради адвокат Панасюк В.Б. при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Радянське Крижопільського району Вінницької області помер ОСОБА_3 . На день смерті він був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 фактично в управління і розпорядження спадковим майном вступила спадкоємець за заповітом - його дочка ОСОБА_2 . Спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилася.

Встановлені судом обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 14 червня 1989 року; заповітом ОСОБА_3 , посвідченим 17 березня 1988 року державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Питель М.С. за р.№ 425, згідно якого належний йому житловий будинок в с. Радянське Крижопільського району Вінницької області і взагалі все те, що на день смерті належатиме йому, він заповів своїй дочці ОСОБА_2 ; довідкою (витягом з погосподарської книги), виданою Голубецьким старостинським округом Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 14.08.2024 № 527 про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 на день його смерті; повідомленням Державного нотаріального архіву Вінницької області від 26.12.2024 року № 2659/01-18.

Отже, ОСОБА_2 була єдиною спадкоємицею за заповітом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, однак не оформила спадкових прав.

Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 20 серпня 2024 року № 514-53, станом на 31 грудня 2012 року, згідно архівних даних, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Як вбачається з довідки Голубецького старостинського округу Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 24.01.2025 № 107, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , дані про домогосподарство і суспільну групу господарства за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Згідно даних наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта, виготовленого на замовлення позивача ОСОБА_1 23 серпня 2024 року ФОП ОСОБА_5 за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок «А» побудований у 1968 році, його загальна площа 90,3 кв. м, житлова площа 44,3 кв. м, до складу домогосподарства також входять: веранда «а», навіс «а1» (побудовані в 1968 році).

ФОП ОСОБА_5 надано висновок від 26 серпня 2024 року № 68/24 про те, що середньо-ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90,3 кв. м, станом на 26 серпня 2024 року складає 1000 доларів США, що еквівалентно 41 224,00 грн.

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.

Житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 побудовано до 05 серпня 1992 року, а отже, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на законних підставах набув за життя право власності на вказане будинковолодіння, тому воно є його власністю та увійшло до складу спадкового майна після його смерті.

Крім того, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Крижопіль Вінницької області помер ОСОБА_4 . На день смерті він був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 фактично в управління і розпорядження спадковим майном вступила його дружина ОСОБА_2

05 грудня 1997 року на ім`я ОСОБА_2 державним нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом на належне ОСОБА_4 майно, а саме: грошові вклади з належними процентами в Крижопільському ощадбанку.

17 лютого 2000 року за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом Крижопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 68 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 . Того ж дня на ім`я ОСОБА_2 державним нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом на належне ОСОБА_4 майно, а саме: земельну частку (пай) на території Голубецької сільської ради у КСП «Нове життя» с. Радянське.

Встановлені судом обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 21 березня 1997 року; копією свідоцтва про право на спадщину по закону від 05 грудня 2000 року р.№ 1-3464; довідкою (витягом з погосподарської книги), виданою Голубецьким старостинським округом Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 14.08.2024 № 528 про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 на день його смерті; матеріалами спадкової справи № 68, заведеної 17 лютого 2000 року Крижопільською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Отже, ОСОБА_2 була єдиною спадкоємицею за законом першої черги до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину та оформила частину спадкового майна.

Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 23 серпня 2023 року № 527-46, станом на 31.12.2012, згідно архівних даних, право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано.

Відповідно до довідки Голубецького старостинського округу Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області від 24.01.2025 № 108, згідно даних погосподарської книги № 9, особовий рахунок НОМЕР_3 , житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір», головою двору та єдиним членом якого був ОСОБА_4 .

Згідно даних наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта, виготовленого на замовлення позивача ОСОБА_1 24 серпня 2024 року ФОП ОСОБА_5 за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок «А» побудований у 1932 році, його загальна площа 36,6 кв. м, житлова площа 29,3 кв. м.

ФОП ОСОБА_5 надано висновок від 26 серпня 2024 року № 69/24 про те, що середньо-ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 36,6 кв. м, станом на 26 серпня 2024 року складає 500 доларів США, що еквівалентно 20 612,00 грн.

Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно положень ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема:

- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;

- згідно зі ст. 4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_2 належав до суспільної групи - колгоспний двір й станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом та головою цього колгоспного двору був ОСОБА_4 , тому зазначений будинок є його власністю та увійшов до складу спадкового майна після його смерті.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була матір`ю позивача ОСОБА_1

13 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом Крижопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 39/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Того ж дня на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом на належне ОСОБА_2 майно, а саме: на 11/25 частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та на земельну ділянку, розташовану на території Голубецької сільської ради, площею 2,6969 га, кадастровий номер :03:003:0149.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 39/2015, заведеної Крижопільською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину та оформив частину спадкового майна.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшов житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , право на який вона набула в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_3 , однак за життя не оформила спадкових прав на цей будинок.

Крім того, до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшов житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , право на який вона набула в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , однак за життя вона не оформила спадкових прав на цей будинок.

29 листопада 2024 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Питель М.С. відмовлено позивачу ОСОБА_1 в оформленні спадщини на вищевказані житлові будинки через відсутність правовстановлюючих документів на них (довідка № 166/01-16).

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Досліджені судом докази підтверджують, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 набув у законний спосіб, тому вказане нерухоме майно увійшло до складу спадщини після його смерті та перейшло до його єдиного спадкоємця за заповітом дочки ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , однак за життя не оформила спадкових прав на спірний житловий будинок, тому цей житловий будинок увійшов до складу спадщини після її смерті.

Також досліджені судом докази підтверджують, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_2 , відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та належав ОСОБА_4 , який станом на 15 квітня 1991 року був головою двору та єдиним його членом. Вказаний житловий будинок увійшов до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 , а тому в порядку спадкування перейшов до його спадкоємця за законом дружини ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 , однак за життя не оформила спадкових прав на спірний житловий будинок, тому цей житловий будинок увійшов до складу спадщини після її смерті.

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги до майна матері ОСОБА_2 , а тому він набув в порядку спадкування право власності на вищевказані житлові будинки.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки відповідачем по даній справі є орган місцевого самоврядування, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 90,3 кв. м, житлова площа 44,3 кв. м, склад будівель та споруд: «А» житловий будинок, «а» веранда, «а1» - навіс).

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 36,6 кв. м, житлова площа 29,3 кв. м, склад будівель та споруд: «А» житловий будинок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: Крижопільська селищна рада Тульчинського району Вінницької області, місце знаходження: вул. Героїв України, 59, смт. Крижопіль, Тульчинського району Вінницької області, .

Повний текст рішення складено 31 березня 2025 року.

Суддя: