ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 626/1730/23

провадження № 61-2142св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року у складі судді Дудченка В. О. та постанову Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2024 рокуу складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Бурлака І. В, Яцини В. Б.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»») про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що 22 березня 2016 року біля 20:36 год на 74 км пікету 2 перегону «Красноград-Нововеровка» стався наїзд секцією електровоза 354 електропотягу 6698 АТ «Укрзалізниця» сполученням «Красноград-Харків» під керуванням машиніста ОСОБА_3 на її сина ОСОБА_4 , який від отриманих ушкоджень загинув на місці.

Відповідач, який не вжив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивача на залізничному перегоні внаслідок збиття його рухомим складом залізничного транспорту.

У зв`язку зі смертю сина внаслідок наїзду на нього рухомого складу вона зазнала сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності. Вона дуже любила сина, тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. У неї було порушено нормальний сон, їй часто сняться жахи. Втрата близької людини є для неї незворотною втратою, що спричинила їй довготривалі сильні душевні страждання.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила:

стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь моральну шкоду у розмірі 992 400 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1000,34 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що причиною смерті ОСОБА_4 стала несумісна з життям травма з повним роз`єднанням тіла на рівні грудної клітки. Вказані тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, могли утвориться в результаті перекатування колеса залізничного транспорту через тулуб потерпілого в момент коли він знаходився в горизонтальному положенні і був звернений задньою поверхнею тіла до залізничного полотна. Причиною смертельного травмування ОСОБА_4 є порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Між спричиненням ОСОБА_4 , тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Отже, спричинення шкоди відбулося не з вини відповідача, а через необережність самого потерпілого, що не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без урахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого в даному випадку не було, так як це не встановлено під час досудового розслідування. Моральна шкода позивачу завдана смертю її сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; відновити становище, яке існувало до смерті ОСОБА_4 у житті позивача неможливо, тому існують правові підстави для відшкодування їй моральної шкоди. При цьому суд врахував нехтування померлим ОСОБА_4 правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, що свідчить про грубу необережність потерпілого, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності обставин, на які вона посилається, а саме, порушення нормальної життєдіяльності, сну та перебування у стані постійного стресу. Суд, враховуючи ступінь вини відповідача та його поведінку, небажання мирним шляхом врегулювати спір, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральні страждання позивача в розмірі 100000 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року в частині розміру стягнутого грошового відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди змінено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що причиною загибелі ОСОБА_4 стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього електропотягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), тому суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, апеляційний суд звернув увагу на те, що виключно грубе порушення постраждалим ОСОБА_4 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» стало причиною загибелі останнього. З матеріалів справи вбачається, що постраждалий перебував у лежачому стані (спиною до рейки) на залізничній колії у темну пору доби, в районі 74 км пікету 2 перегону «Красноград-Нововеровка», де не передбачено обладнаних пішохідних переходів або зупинки приміського залізничного транспорту. Він був помічений машиністом електропотягу, яким були вжиті усі можливі заходи для уникнення наїзду, проте ОСОБА_4 не реагував на попереджувальні звукові сигнали підвищеної гучності, та наближення потягу.

Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення.

Матеріали справи також не містять інформації що до обставин та причин, за яких ОСОБА_4 під кінець дня опинився у безлюдному місті в районі 74 км пікету 2 перегону «Красноград-Нововеровка», що не має відповідних обладнаних місць для переходу, перебування пасажирів чи пішоходів.

Проте аналіз ситуації, що склалась у цій транспортній пригоді, свідчить про професійні та своєчасні дії машиніста потягу, який побачив людину, що лежить на колії, та намагався відвернути наїзд на неї.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушення укладу її життя. Факт загибелі ОСОБА_4 є безумовним свідченням спричинення позивачці глибоких моральних страждань.

В контексті доводів апеляційних скарг щодо необґрунтовано завищеного/заниженого розміру моральної шкоди колегія суддів зауважила, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, апеляційний суд вважав за необхідне зменшити розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди зі 100 000 грн до 50 000 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2., в якій просила постанову Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року скасувати в частині часткового залишення без задоволення її апеляційної скарги та в частині відмови у стягнення їй моральної школи в сумі 942 400 грн та у частині незазначення того, що сума моральної шкоди підлягає стягненню без податків та обов`язкових платежів; рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року скасувати в частині відмови ОСОБА_1 у стягнення моральної школи в сумі 892 400 грн та у частині незазначення того, що сума моральної шкоди підлягає стягненню без податків та обов`язкових платежів. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь моральну шкоду в сумі 992 400 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 372/3192/18 та не надав оцінки порушенням правил безпеки дорожнього руху, які допущені відповідачем;

при визначенні розміру моральної шкоди суди не врахували чинну практику Верховного Суду при розгляді аналогічних справ, викладену в постановах від 30 січня 2023 року у справі № 740/3561/21, від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18, від 05 червня 2019 року у справі № 520/11029/14-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18;

суди не звернули увагу на постанову Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 161/3557/19, відповідно до якої сам факт загибелі близького родича в будь-якому випадку вважається подією, яка безумовно спричиняє моральні страждання;

суди не врахували, що сума моральної шкоди підлягає стягненню без відрахування з неї податків, зборів та інших обов`язкових платежів, на що вказує Верховний Суд в постановах від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 та від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц.

Аргументи інших учасників справи

У березні 2024 року АТ «Українська залізниця» подало відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_5 , в якому просило відмовити в задоволенні касаційної скарги в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначили, що:

позивачем в обґрунтування факту та ступеню моральних страждань не надано жодних доказів, як то звернення за фаховою медичною допомогою, проходження реабілітації, висновок судово-психологічної експертизи, надання психологічної підтримки; чинним законодавством України не передбачена презумпція наявності моральної шкоди;

посилаючись на те, що вина відповідача полягає у незабезпеченні заходів безпеки на залізничній колії, представник позивача не бере до уваги відсутність обов`язку АТ «Українська залізниця» забезпечувати огородження залізничної колії;

судова практика, на яку посилається позивач, не є тотожною з предметом спору;

посилання представника позивача на те, що загиблий не в повному обсязі дотримався правил дорожнього руху, але є лише частковою, спростовується змістом постанови про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2016 року, за змістом якої причиною смертельного травмування ОСОБА_4 є грубе порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, оскільки при наїзді на нього потягом він чітко лежав на колії.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 626/1730/23 та витребувано справу із суду першої інстанції.

У березні 2024 року матеріали справи № 626/1730/23 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2024 року справу № 626/1730/23 призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 19 лютого 2024 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 372/3192/18, від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18, від 05 червня 2019 року у справі № 520/11029/14-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18, від 30 січня 2023 року у справі № 740/3561/21, від 16 грудня 2020 року у справі № 161/3557/19, від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21, від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку експерта № 89-КРт/16 від 22 березня 2016 року причиною смерті ОСОБА_4 стала несумісна з життям травма з повним роз`єднанням тіла на рівні грудної клітки. Вказані тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, могли утвориться в результаті перекатування колеса залізничного транспортучерез тулуб потерпілого в момент коли він знаходився в горизонтальному положенні і був звернений задньою поверхнею тіла до залізничного полотна. Під час судово-токсологічної експертизи крові та сечі трупа ОСОБА_4 етиловий, метиловий та інші спирти не виявлені.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що 22 березня 2016 року близько 20:30 год на 74 км (2 пікет) перегону Красноград-Нововеровка виявлений труп невстановленого чоловіка. Труп направлено на розтин до Красноградського РВ СМЕ. При виїзді на місце події встановлено, що 22 березня 2016 року приблизно о 20-36 год надійшло повідомлення до ДСП на станції Красноград про те, що секцією електровоза 354 електропотягу 6698 сполученням Красноград-Харків під керуванням машиніста ОСОБА_3 на 74 км 2 пікет на перегоні «Красноград-Нововеровка» була збита людина. При зупинці потягу встановлено, що наїзд на людину був скоєний секцією електровоза 354. При встановленні особи трупа встановлено, що наїзд був скоєний на ОСОБА_4 . Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що він працює на посаді машиніста. 22 березня 2016 року на електропотязі Р-2 сполученням «Красноград-Харківпас» він їхав з м. Краснограда до м. Харкова. Рухаючись по залізничній дорозі, в районі 74 км пікету 4 він пробував пневматичні гальма, що передбачено інструкцією. В якийсь момент він побачив, що на шляхах лежить людини, він почав сигналити, але реакції ніякої не було. Були застосовані гальма, але попередити наїзд було неможливо. Відповідно до висновку Красноградської дистанції колії причиною смертельного травмування ОСОБА_4 є грубе порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті». Аналізуючи здобуті докази та надаючи їм оцінку, слідство вважає, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000201 від 23 березня 2016 року потрібно закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Позиція Верховного Суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;

зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частини друга та п`ята статті 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо) (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18 (провадження № 61-11853св19)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2025 року у справі № 624/946/23 (провадження № 61-3291св24) зроблено висновок, що «положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що смерть батька позивача настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - електропотягом, належним відповідачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, а смерті потерпілого сприяла його власна груба необережність та недбалість, алкогольне сп`яніння. Установивши, що причиною загибелі батька позивача є потрапляння під електропотяг у зв`язку з його грубою необережністю та недбалістю, зокрема, порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, суди обґрунтовано зробили висновок, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування … Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд правильно врахував факт наявності грубої необережності та недбалості потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у життєвих обставинах. При цьому суд керувався засадами розумності, пропорційності та справедливості. Крім того, суд апеляційної правильно застосував положення частини другої статті 1193 ЦК України та, з урахуванням усіх обставин справи, обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди, що спростовує доводи касаційної скарги позивача про заниження судами розміру моральної шкоди».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Відповідно до частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною п`ятою статті 236 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У мотивувальній частині постанови апеляційного суду повинні бути зазначені встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (стаття 382 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що у зв`язку зі смертю сина внаслідок наїзду на нього рухомого складу вона зазнала сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності. Вона дуже любила сина, тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. У неї було порушено нормальний сон, їй часто сняться жахи. Втрата близької людини є для неї незворотною втратою, що спричинила їй довготривалі сильні душевні страждання, тому просила стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 992 400 грн;

задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь позивача 100 000 грн компенсації моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що спричинення шкоди відбулося не з вини відповідача, а через необережність самого потерпілого, що не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без урахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого в даному випадку не було, так як це не встановлено під час досудового розслідування. Моральна шкода позивачу завдана смертю її сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; відновити становище, яке існувало до смерті ОСОБА_4 у житті позивача неможливо, тому існують правові підстави для відшкодування їй моральної шкоди. При цьому суд врахував нехтування загиблим ОСОБА_4 правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, що свідчить про грубу необережність потерпілого та має наслідком зменшення суми відшкодування;

змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи суму стягнення компенсації моральної шкоди до 50000 грн, апеляційний суд зазначив, що виключно грубе порушення постраждалим ОСОБА_4 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» стало причиною загибелі останнього; постраждалий перебував у лежачому стані (спиною до рейки) на залізничній колії у темну пору доби, в районі 74 км пікету 2 перегону «Красноград-Нововеровка», де не передбачено обладнаних пішохідних переходів або зупинки приміського залізничного транспорту. Він був помічений машиністом електропотягу, яким були вжиті усі можливі заходи для уникнення наїзду, проте ОСОБА_4 не реагував на попереджувальні звукові сигнали підвищеної гучності, та наближення потягу. Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення. Проте аналіз ситуації, що склалась у цій транспортній пригоді, свідчить про професійні та своєчасні дії машиніста потягу, який побачив людину, що лежить на колії, та намагався відвернути наїзд на неї;

в той же час суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував спростування висновків суду першої інстанції, не звернув уваги на те, що суд першої інстанції зробив висновки на підставі тих самих обставин, що й апеляційний суд та безпідставно змінив судове рішення;

натомість суд першої інстанції, встановивши, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, врахувавши встановлені обставини, вимоги розумності та справедливості, зробив висновок, що розмір компенсації моральної шкоди складає 100 000 грн, обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, оскільки: позивач зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю сина і втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивач позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки сина у подальшому своєму житті та в старості; відновити попередній стан життя позивача неможливо. Тому колегія відхиляє посилання на те, що судами при визначенні розміру компенсації моральної шкоди не враховані вимоги розумності та справедливості, а також, що розмір відшкодування моральної шкоди у цій справі перевищує розмір відшкодування з аналогічних порушень, визначений у справах № 740/3561/21, № 439/1213/18, № 520/11029/14-ц, № 439/1218/18, які переглядались Верховним Судом, висновки у зазначених справах не спростовують висновків суду першої інстанції щодо визначеного розміру моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди дотримався вимог закону.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували, що сума моральної шкоди підлягає стягненню без відрахування з неї податків, зборів та інших обов`язкових платежів безпідставні.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22) зроблено висновок, що «тлумачення статті 265 ЦПК України дає підстави для висновку, що її положення не містять імперативної вказівки щодо додаткової деталізації суми, яка на підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, із вказівкою про утримання податків та інших обов`язкових платежів … Перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині належного предмету виконання».

За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню сума, яка зазначена в резолютивній частині судового рішення, підстави для зміни її формулювання відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального і процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу слід задовольнити частково,постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року скасувати.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Харківського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко