Справа № 761/6167/25
Провадження № 2/761/5269/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Савчук Ю.Н.

при секретарі: Алексєєвій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів стягнення аліментів на утримання дитини та відкликання судового наказу,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 з проханням звільнити його від стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу виданого Шевченківським районним судом міста Києва від 11.04.2014 року та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Відкликати судовий наказ, виданий Шевченківським районним судом міста Києва від 11 квітня 2014 року у справі 761/8166/14-ц.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільний син позивача та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає разом із батьком - ОСОБА_1 та перебуває на його повному утриманні. Позивач стверджує, що відповідач не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, що є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача.

Ухвалою від 17.02.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 03.08.2012 року, який було розірвано за рішенням суду від 14.11.2024 року. В шлюбі у сторін народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом від 11 квітня 2014 року, виданим Шевченківським районним судом міста Києва у справі 761/8166/14-ц (№2-н/761/345/2014), із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 18 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві від 19 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4 з виконання зазначеного судового наказу.

Згідно з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2024 року у справі № 761/40709/23, місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , 2010 року народження, визначено разом із батьком - ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням суду було встановлено ту обставину, що станом на момент розгляду справи ОСОБА_3 проживав з бабусею ОСОБА_5 , яка займалася його вихованням та утриманням, що не заперечувалося відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст.273 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц Верховний Суд зазначив, що згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зокрема, судові рішення у справах.

Таким чином, суд при вирішенні справи вправі ознайомитися із текстом відповідного судового рішення у ЄДРСР.

Як вбачається із відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових, вказане рішення суду набрало законної сили, а отже обставини, встановлені вказаним рішеннями, є преюдиційними, тобто такими, що не підлягають доказуванню.

Фактичне проживання сина разом із батьком підтверджується також наступними документами: актом від 07 січня 2025 року щодо проживання осіб, який засвідчує, що за адресою: АДРЕСА_1 разом із батьком постійно проживає і син; медичним висновком про дитину-інваліда віком 18 років № 275 від 12.07.2023, де законним представником зазначений батька - ОСОБА_1 ; посвідченням дитини з інвалідністю до 18 років серії НОМЕР_1 , в якому також зазначено, що батько ОСОБА_1 є законним представником сина.

Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки вказане дає підстави вважати, що позивач займається вихованням та утриманням дитини.

На підставі поданих позивачем доказів судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 фактично та юридично проживає разом із батьком - ОСОБА_1 . В ході судового розгляду відповідачем не надано доказів на спростування вищевикладеного. Висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини не оспорено, а тому підлягає врахуванню судом. З огляду на таке, суд дійшов висновку, що подальше стягнення аліментів із батька на користь матері є безпідставним, більше не відповідає інтересам дитини та реальним обставинам справи.

Враховуючи правову природу аліментів (які є власністю дитини), їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд має враховувати при вирішенні спору наявність підстав для подальшого стягнення аліментів з особи, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина.

Існування судового наказу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня 2014 року по справі №761/8166/14-ц про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача повинно оцінюватись з урахуванням обставин, які змінились після його постановлення.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Частиною 1 статті 10 СК України визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суд вважає, що обставини, які виникли після постановлення судового наказу Шевченківським районним судом міста Києва від 11 квітня 2014 року , а саме проживання дитини разом з батьком, а також фактичне не проживання дитини з матір`ю мають істотне значення та є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від подальшої сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку, той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому статті 141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини.

Суд зважає на те, що за загальним правилом, яке випливає зі змісту частини п`ятої статті 183 Сімейного кодексу України (той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину), розмір аліментів на одну дитину становить 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача з дня звернення до суду з даним позовом, а також про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позов надійшов до суду 12.02.2025 року, тому стягнення аліментів має бути здійснено саме з цієї дати.

Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 12.02.2025 року.

Такий висновок суду відповідає висновкам, яких дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року в справі №583/5413/18 (провадження N 61-13942св19) та у постанові від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 (провадження N 61-1347св20).

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін, інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України).

Щодо позовної вимоги про відкликання судового наказу від 11.04.2014 року по справі 761/8166/14-ц.

Відповідно до ст. 173, 432 ЦПК слід звертатися із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч.3 ст. 431 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно положень частини 2статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, та з виконанням боржником судового рішення.

Так, підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Відповідно до положень статей 599, 600, 601, 604, 605, 606, 607, 608, 609 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи, ліквідацією юридичної особи.

Норма частини 2 статті 432 ЦПК України має чітку конструкцію і передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Таким чином, порядок розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачений спеціальним розділом ЦПК України, зокрема Розділ VI Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). В такому випадку, розгляд такої заяви відбувається з повідомленням стягувача та боржника в рамках виконавчого провадження, тобто передбачений інших порядок розгляду.

У справі, що розглядається судом, позивач звернувся до суду із позовною заявою, розгляд якої відбувається в спрощеному позовному провадженні. Крім того, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту права позивача буде звільнення від сплати аліментів (припинення стягнення аліментів) з 12.02.2025 року.

Крім того, п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин рішенням суду про звільнення від сплати аліментів фактично скасовується рішення суду про їх стягнення, а відтак, вказане рішення суду після набранням ним законної сили, буде підставою для закінчення виконавчого провадження.

З огляду на викладене, вимога позивача про відкликання судового наказу від 11.04.2014 року у справі №761/8166/14-ц не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а тому у задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Також, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5 ЗаконуУкраїни«Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 4,11,12,13,136,141,247,258,259,263-265,268,280, 352,354ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на утримання дитини та відкликання судового наказу - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих з нього на користь матері дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судовим наказом виданим Шевченківським районним судом міста Києва від 11 квітня 2014 року у справі №761/8166/14-ц (2-н/761/345/2014) починаючи з 12.02.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків та не більше 10 прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати подання даної позовної заяви, а саме, з 12.02.2025 року, до досягнення дитиною повноліття.

У позовній вимозі щодо відкликання судового наказу, виданого Шевченківським районним судом міста Києва від 11 квітня 2014 року у справі №761/8166/14 (№2-н/761/345/2014), яким стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 18 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: