УХВАЛА

09 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 545/3968/23

провадження № 61-4400ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (далі - ВК Щербанівської сільської ради), в якому просив суд:

- поновити його на посаді виконуючого обов`язки головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування ВК Щербанівської сільської ради;

- зобов`язати роботодавця видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі та внести зміни до трудової книжки, а саме, визнати недійсним запис № 31

від 04 жовтня 2023 року про звільнення та внести запис про поновлення на попередній роботі;

- стягнути з роботодавця на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 жовтня 2023 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 729,73 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня

2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВК Щербанівської сільської ради про:

- поновлення на посаді виконуючого обов`язки головного спеціаліста відділу містобудування, земельних ресурсів та природокористування ВК Щербанівської сільської ради, зобов`язання видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі;

- зобов`язання внести зміни до трудової книжки, а саме - визнати недійсним запис № 31 від 04 жовтня 2023 року про звільнення, внести запис про поновлення на попередній роботі;

- стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05 жовтня 2023 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 729,73 грн.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області

від 26 березня 2024 року ухвалене додаткове рішення у справі № 545/3968/23 за позовом ОСОБА_1 до ВК Щербанівської сільської ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Судовий збір по даній справі віднесено за рахунок держави, а витрати на професійну правничу допомогу віднесено за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року залишено без змін.

Додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 26 березня 2024 року залишено без змін.

25 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лазоренко Ю. М.,

із застосуванням засобів кур`єрського поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року визнано наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом Лазоренком Ю. М., підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лазоренка Ю. М. на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 26 березня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 13 березня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

27 грудня 2024 року ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, вдруге звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 26 березня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 30 липня 2024 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 07 січня 2025 року визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 26 березня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

03 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку втретє звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року (надійшла до суду 07 квітня 2025 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі

у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження.

У постанові Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року зазначено, що повний текст постанови виготовлено 30 липня 2024 року, отже останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 29 серпня 2024 року (четвер).

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року надіслана судом 31 липня 2024 року, зареєстрована - 01 серпня 2024 року, забезпечено надання загального доступу -

02 серпня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник заявив клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги та зазначив, що повний текст постанови отримано засобами поштового зв`язку 27 серпня 2024 року.

Однак, заявником не надано жодного доказу на підтвердження дати отримання повного тексту постанови Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року.

Крім того, у постанові Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року зазначено, що «У суді апеляційної інстанції позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, наполягаючи на її задоволенні».

Отже, ОСОБА_1 та його представник адвокат Лазоренко Ю. М. були присутні

в судовому засіданні 30 липня 2024 року та їм достеменно було відомо про наявність та зміст оскаржуваного рішення.

Також, заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що його представник не отримував копію оскаржуваної постанови через підсистему «Електронний суд».

Оскільки, заявником не надано доказів порушення судом апеляційної інстанції порядку направлення сторонам копії постанови та не вказано конкретних обставин та поважних причин, що завадили йому вчасно подати касаційну скаргу, то касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для вказання поважних причин та подання відповідних доказів.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, заявник та його представник повинні були цікавитися рухом справи, оскільки суд апеляційної інстанції розглядав справу за апеляційними скаргами заявника, які подані його представником, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасник судового процесу зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 405/4689/19 (провадження № 61-1979ск24) зазначено, що особою, не повідомленою про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої відкрито провадження.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник зазначає підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні постанови Верховного Суду, в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У касаційній скарзі наявні лише посилання на постанови Верховного Суду, на які посилався суд апеляційної інстанції, але заявник вважає, що дані постанови не є подібними за правовідносинами.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку подачі касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 березня 2024 року, додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 липня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць