ЦИВІЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 170/781/24
Позовне провадження Провадження № 2/170/30/25
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2025 року сел. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Жевнєрової Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Остапчук Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Шацьк цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Шацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Шацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

15 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом

на квартиру АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, площею 0,07 га, кадастровий номер :03:002:0147, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , які належали спадкодавцю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обгрунтовано тим, що на підставі розпорядження (наказу) органу приватизації, а саме виконавчого комітету Шацької селищної ради народних депутатів №8 від 17.05.1993 відповідно

до ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиру АДРЕСА_1 було приватизовано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 17.05.1993 Шанькою селищною радою народних депутатів Волинської області, технічним паспортом на житло за 1993 рік, довідкою КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради №3807/01-04 від 14.08.2023 рішенням Шацької селищної ради №52/37 від 24.01.2024 «Про перейменування АДРЕСА_3 », Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

№ 389627738 від 05.08.2024. У даних документах зазначено, що вказана квартира, зареєстрована на праві приватної спільної сумісної власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 21.04.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шацького районного управління юстиції Волинської області. До складу спадщини після її смерті, в тому числі увійшла частка 1/2 спірної квартири. За життя її частка у спільному сумісному майні на квартиру не була визначена. Нормами чинного законодавства закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності. При визначенні розміру часток співвласників спільної сумісної власності у разі смерті співвласника приватизованої квартири вважається, що частки кожного з них є рівними, а тому, враховуючи те, що дана квартира була приватизована на двох осіб, то відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , кожному з них, належало право власності на частку 1/2 даної квартири (ідеальна частка). Тому, до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 увійшла частка 1/2 вказаної квартири. За життя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 склали заповіт подружжя посвідчений 13.12.2004 державним нотаріусом Шацької державної нотаріальної контори Волинської області Олейніковою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1007. Даним заповітом подружжя на випадок своєї смерті заповіло все належне їм майно на праві особистої та спільної сумісної власності ОСОБА_4 , в тому числі квартиру АДРЕСА_1 . Спільний заповіт може стосуватися лише майна, яке належить подружжю, на праві спільної сумісної власності, навіть якщо воно зареєстроване на одного з них. Виняток становить майно, що є особистою приватною власністю дружини та чоловіка відповідно до ст. 57 СК України. Оскільки дана квартира набута ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в порядку приватизації державного житлового фонду, то відповідно вона не відноситься до майна, набутого подружжям в шлюбі, та не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не охоплюється вказаним заповітом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 був її чоловік ОСОБА_5 та донька - позивач ОСОБА_3 . ОСОБА_5 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 . ОСОБА_3 у встановленому законом порядку спадщину не прийняла, оскільки постійно не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини та у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 немає. Таким чином, ОСОБА_5 став власником квартири в цілому. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно за два роки до своєї смерті та на час смерті проживав в АДРЕСА_4 . До складу спадщини після його смерті увішла квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,07 га, кадастровий номер :03:002:0147, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка була передана спадкодавцю у власність згідно з рішення Шацької селищної ради Шацького району Волинської області №6/6 від 27.12.1996 «Про передачу і надання земельних ділянок у приватну власність», відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок». Оскільки земельна ділянка набута внаслідок приватизації, то відповідно дане нерухоме майно не відноситься до майна, набутого подружжям в шлюбі, та не є спільною сумісною власністю подружжя, тому заповіт подружжя ОСОБА_7 не охоплює (не поширюється) на спірну квартиру та земельну ділянку. За життя спадкодавець ОСОБА_5 склав ще один заповіт, яким заповів своє особисте майно ОСОБА_8 , який відмовився від прийняття спадщини за даним заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 є його донька - позивач ОСОБА_3 , яка в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька, оскільки постійно на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. Інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця, немає. Спадкоємець за заповітом подружжя ОСОБА_4 в установленому законом порядку спадщину не прийняла, оскільки постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та в установлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Впродовж останніх двадцяти років ОСОБА_4 постійно проживає в Німеччині, є громадянкою Німеччини, хоча зареєстрована у спірній квартирі. Протягом останніх трьох років ОСОБА_4 в Україні не була.

Враховуючи викладені у позові обставини, позивач ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на вказане у позові нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , Шацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Зустрічна позовна заява обгрунтована тим, що розпорядженням органу приватизації Шацької селищної Ради народних депутатів Волинської обасті №18 від 17.05.1993 у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передано квартиру АДРЕСА_1 в порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі даного розпорядження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 видане cвідоцтво про право власності на житло від 17.05.1993. Спірний об`єкт нерухомого майна був зареєстрований за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис 13.09.1993 у реєстрову книгу за № 644. За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 склали спільний заповіт подружжя, згідно з яким все належне їм майно заповіли ОСОБА_4 . Після їх смерті відкрилася спадщина на майно, що належало спадкодавцям на день смерті. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є відповідач за зустрічним позовом (в порядку спадкування за законом, має право на обов`язкову частку) та позивач за зустрічним позовом (в порядку спадкування за заповітом). Постановою приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Щелкунової І.А. №232/01-16 від 18.08.2023 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане у позові майно, оскільки ОСОБА_4 не подала документи, які підтверджують належність квартири та земельної ділянки на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . На думку ОСОБА_4 вказані обставини підтверджують те, що вона не має змоги оформити свої спадкові права на спірну квартиру та земельну ділянку в позасудовому порядку. Закон визначає право подружжя на складення спільного розпорядження щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, на випадок їх смерті, яке за своєю природою є одностороннім правочином. Особливість заповіту подружжя як одностороннього правочину полягає у тому, що сторона вказаного правочину поєднує у собі двох осіб - членів подружжя, що у свою чергу впливає на початок відносин спадкування. Смерть одного з подружжя є підставою для припинення режиму спільної сумісної власності майна подружжя, стосовно якого складено заповіт, але не породжує виникнення спадкових правовідносин до моменту смерті іншого з подружжя. До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки ОСОБА_5 , що належали йому на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Спірна квартира зареєстрована у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло і записана у реєстрову книгу №644, про що свідчить відмітка на свідоцтві про право власності на житло. Згідно з розпорядженням органу приватизації №18 від 17.05.1993 квартира АДРЕСА_1 передана в приватну спільну сумісну власність. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином кожному із співвласників вказаної квартири належала частки 1/2. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. До 08.02.2011 Сімейний кодекс України не містив регламентації до якої власності, спільної сумісної або особистої приватної, відноситься нерухоме майно, отримане внаслідок приватизації. Частинами 2, 3, 4 ст. 1243 ЦК України визначено, що у разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України ввійшли всі права та обов`язки ОСОБА_5 , що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме: квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,07 га, кадастровий номер :03:002:0147, розташована в АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 вказує, що не може оформити спадкові права на нерухоме майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, тому обґрунтовано звертається до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. ОСОБА_4 просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом, право власності на частку 1/2 квартири АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, площею 0,07 га, кадастровий номер :03:002:0147, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 адвокат Москалюк О.О. позовні вимоги за первісним позовом підтримала повністю, просила позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Клімук Н.А. в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила у задоволенні вимог відмовити повністю; зустрічний позов підтримала, просила зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 до Шацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом необхідно задовольнити; в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом необхідно відмовити; взустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Шацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом необхідно відмовити повністю натаких підставах.

Суд установив, що 09.11.1948 відділом державної реєстрації актів цмвільного стану Любешівського районного управління юстиції у Волинській області було зареєстровано шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , актовий запис №116. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини на ОСОБА_7 .

На підставі розпорядження (наказу) органу приватизації - виконавчого комітету Шацької селищної ради народних депутатів №18 від 17.05.1993 відповідно до ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була приватизована квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 17.05.1993 Шацькою селищною радою народних депутатів Волинської області, технічним паспортом на житло від 1993 року довідкою, КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради від №3807/01-04 від 14.08.2023, рішенням Шацької селищної ради №52/37 від 24.01.2024 «Про перейменування вулиці Гагаріна в смт. Шацьк», інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №389627738 від 05.08.2024.

На підставі рішення Шацької селищної ради Шацького району Волинської області №6/6 від 27.12.1996 «Про передачу і надання земельних ділянок у приватну власність», відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_5 у власність була передана земельна ділянка, площею 0,07 га, кадастровий номер :03:002:0147, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 21.04.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шацького районного управління юстиції Волинської області.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 заведена не була.

Вказаний день смерті спадкодавця, відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після його смерті.

На день своєї смерті спадкодавець ОСОБА_6 проживала в смт. Шацьк Шацького (Ковельською) району Волинської області, що підтверджується довідкою відділу «ЦНАП» виконавчого комітету Шацької селищної ради №11561 від 07.10.2024.

До складу спадщини після її смерті, в тому числі, увійшла частка 1/2 квартири АДРЕСА_1 , яку вона приватизувала в 1993 році разом із ОСОБА_5 .

За життя спадкодавця ОСОБА_6 її частка у спільному сумісному майні на квартиру не була визначена.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі ст. 370 ЦК України, частки кожного із співвласників в праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Нормами чинного законодавства закріплено загальний принцип рівності часток співвласників в праві спільної сумісної власності.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховною Суду України від 17.02.2016 в справі № 6-1500цс15.

Отже, при визначенні розміру часток співвласників спільної власності у разі смерті співвласника приватизованої квартири, вважається, що частки кожного з них є рівними, тому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , кожному зокрема, належало право власності на частку 1/2 даної квартири (ідеальна частка).

Тому до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 увійшла частка 1/2 вказаної квартири.

За життя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 склали заповіт подружжя, посвідчений 13.12.2004 державним нотаріусом Шацької державної нотаріальної контори Волинської області Олейніковою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1007. Вказаним заповітом подружжя все належне їм майно як на праві особистої, так і спільної сумісної власності, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 заповіло ОСОБА_4 .

Подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя (ст. 1243 ЦК України). Такий вид заповіту може бути складений лише конкретно визначеними суб`єктами, тобто особами, які перебувають у зареєстрованому шлюбі. За заповітом подружжя спадкодавці заповідають тільки те майно, що набуте ними у спільну сумісну власність. Предметом такого заповіту є майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і спадкування цього майна відбувається в декілька етапів: спершу успадковується частка у спільній сумісній власності одного з подружжя другим з подружжя, який його пережив, а після смерті останнього зазначене в заповіті майно успадковується спадкоємцями за заповітом. Тобто законом не передбачено право заповідачів на встановлення певних умов, за наявності яких виникає право на спадкування іншим подружжям, позбавлення його права на спадкування, передбачення заповідального відказу тощо, що дозволяється у випадку складання індивідуального заповіту (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року в справі № 761/22959/15-ц (провадження № 61-43св17)). З урахуванням свободи правочину та, зокрема, заповіту, особа чи особи можуть досить по різному здійснити розпорядження своїми права та обов`язками на випадок смерті. Проте, якщо подружжям обирається для розпорядження модель спільного заповіту, то їх волевиявлення «підкорюється» тим правилам, які законодавець встановив для спільного заповіту подружжя, зокрема, і щодо розпорядження тільки майном, яке перебуває в правовому режимі спільної сумісної власності. Законодавець конструює спільний заповіт таким чином, що заповідачами можуть бути тільки особи, які мають статус подружжя, а розпорядження може стосуватися лише майна, яке перебуває в правовому режимі спільної сумісної власності. Внаслідок цього виключається розпорядження в спільному заповіті подружжя особистим майном одного з подружжя і поширення на це майно правового режиму спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Виняток становить майно, що є особистою приватною власністю дружини та чоловіка відповідно до ст. 57 СК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 57 ЦК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Оскільки спірна квартира набута ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в порядку приватизації державного житлового фонду, то відповідно вона не відноситься до майна набутого подружжям в шлюбі та не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому заповіт подружжя ОСОБА_7 не охоплює (не поширюється) на дану квартиру.

Крім того, як уже зазначалося, у разі складення подружжям спільното заповіту, в якому вони заповідали все своє майно певній особі, у випадку смерті одного з подружжя його частка автоматично переходить тому з подружжя, який пережив іншого, і той стає єдиним власником майна. А особа, в інтересах якої складено заповіт, зможе отримати спадок тільки після смерті іншого з подружжя.

У спадковому праві (книга 6 ЦК України) законодавець передбачив конструкцію втрати чинності заповіту повністю або частково. Конструкція втрати чинності заповіту поширюється як на «звичайний» заповіт, так і на спільний заповіт подружжя. Втрата чинності заповіту може мати місце, зокрема, у разі розпорядження в спільному заповіті подружжя особистим майном одного з подружжя. Тому у випадку розпорядження в спільному заповіті подружжя особистим майном одного з подружжя заповіт в цій частині втрачає чинність та таке майно підлягає спадкуванню за законом.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 24.02.2025 у справі №183/4256/21.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 був її чоловік ОСОБА_5 та донька ОСОБА_3 .

Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцями підтверджуться свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 09.10.1948 Любешівським РАГС Волинської області, свідоцтвом про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_3 , виданим Артемівським РАГСом Ворошиловградської області 22.05.1976 та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим Любомльським Волинської області 13.10.1979.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. ОСОБА_5 вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою відділу «ЦНАП» виконавчого комітету Шацької селищної ради №11561 від 07.10.2024.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

ОСОБА_3 на час відкриття спадщини не проживала постійно разом із спадкодавцем ОСОБА_6 та у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому вона вважається такою, що спадщину не прийняла.

Інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 не встановлено.

30 листопада 2022 року ОСОБА_6 , не оформивши своїх спадкових прав на частку 1/2 спірної квартири, яку він успадкував після смерті дружини, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 01.12.2022 Шацькою селищною радою.

Впродовж двох років до дня смерті та на час своєї смерті, через погіршення стану здоров`я, спадкодавець ОСОБА_5 постійно проживав по АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_3 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Щелкуновою І.А. №104/2022, смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_3 вважається такою, що в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування ч. 3 ст. 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року справі №355-832 17 (провадження № 61 -27212св 19), від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі №204/ 2707/19 (провадженим №61-15380св20), від 19 травня 2021 року справі №937/10434/19 (провадження №61-3620св21).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження № 61 -39308св 18) вказав, що ч. 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження №61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Оскільки ОСОБА_4 не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом строк не звернулася, то вона вважається такою, що спадщину в установленому законом порядку не прийняла, що підтверджується матеріалами спадкової справи №104/2022, заведеної після смерті ОСОБА_5 . Крім того, суд установив, що ОСОБА_4 більше 20 років постійно проживає в Німеччині, є громадянкою вказаної держави, в період з 01.01.2018 по 08.10.2024 не перетинала державний кордон України, що підтверджується інформаційною довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України №19-87107/18/24 від 06.12.2024, яка міститься в матеріалах справи.

Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили допитані як свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які показали суду, що ОСОБА_4 дійсно впродовж 20 років проживає в Німеччині, протягом останніх трьох років взагалі не була в Україні. Також свідки показали, що протягом останніх двох років свого життя та на день смерті ОСОБА_5 через погіршення стану свого здоров`я проживав разом із своєю дочкою по АДРЕСА_4 .

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження №61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі №200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі №502/1603/18 (провадження №61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі №291/559/21 (провадження №61-4425св23), належним відповідачем у спорах про визнання права власності у порядку спадкування є спадкоємець (спадкоємці), які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_4 у встановленому законом порядку спадщину не прийняла, належним відповідачем у даній справі є орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, тобто Шацька селищна рада. Тому суд дійшов висновку, що в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом потрібно відмовити. Отже, на підставі проведеної судом оцінки усіх досліджених доказів з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності та на основі внутрішніх переконань суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_3 до Шацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, та про відсутність підстав для задоволеннязустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Шацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. На підставі статей 1217, 1218, 1220, 1223, 1241, 1243, 1256, 1261, 1268, 1269, 1296 ЦК України, статей 57, 61 СК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 до Шацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

РНОКПП: НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом, на квартиру АДРЕСА_1 , згідно з технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна від 29.06.2023, інвентаризаційна справа №366-23, реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:8611-9398-8256-6814, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати право власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

РНОКПП: НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом, на земельну ділянку, площею 0,07 га, кадастровий номер :03:002:0147, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Шацької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом відмовити повністю.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 04.04.2025.

Суддя /підпис/ Н.В.Жевнєрова Згідно з оригіналом

Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Жевнєрова