Справа № 127/3574/25
Провадження № 2/127/573/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Врублевської О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Лисого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 107921,14 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., а також 5000,00 грн. витрат на проведеня експертного дослідження, 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1279,22 грн. витрат по сплаті судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що 26.07.2024 року о 16 год. 39 хв. у м. Вінниця по вул. Чехова, 8А водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі Шкода Октавія, внаслідок чого відбулося зіткнення, де останнього внаслідок інерційної сили розкрутило та здійснило наїзд на припаркований автомобіль Нісан Ліф, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , яка в той час перебувала в припарковаому авто.

Згодом, постановою Вінницького міського суду Вінницької обасті від 22.08.2024 року у справі №127/25800/24 відповідача було визнано виним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач зазначає, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, їй було заподіяно матеріальну і моральну шкоду. На дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 булла застрахована згідно з полісом №217674485 від 01.11.2023 року в ПАТ «НАСК «Оранта». В зв`язку з цим, позивач звернулась до страхованої компанії та 17.09.2024 року їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі 71897,75 грн. Не погоджуючись із розміром отриманого страхового відшкодування, позивач звернулася до експертної установи з метою проведення експертного дослідження розміру збитків. Так, відповідно до звіту про оцінку від 31.10.2024 року:

- ринкова вартість КТЗ марки Нісан Ліф, д.н.з. НОМЕР_2 , без врахування аварійних пошкоджень на дату події становить 357605,22 грн.;

- ринкова вартість КТЗ марки Нісан Ліф, д.н.з. НОМЕР_2 , в пошкодженому стані після ДТП становить 116046,83 грн.;

- варість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ марки Нісан Ліф, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 357605,22 грн.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач повторно звернувся до ПАТ «СК «Оранта» з проханням сплатити повний розмір страхового відшкодування із урахуванням раніше сплачених коштів. Так, 06.12.2024 року було здійснено доплату в розмірі 61739,50 грн. та між сторонами укладено угоду про припинення зобовязання переданням відступного, відповідно до якої зобов`язання страховика щодо події, яка мала місце 26.07.2024 року, вважаються припиненими.

При цьому, ОСОБА_3 зазначає, що розмір матеріального збитку перевищує вплачений їй розмір страхового відшкодування, а тому вона має право на отримання різниці між фактичним розміром матеріального збитку та отриманим страховим відшкодуванням, яка підлягає стягненню з відповідача. Також їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає в спричинені їй стресу, хвилювання, фізичного болю та страху у зв`язку з прямою загрозою її життю та здоров`ю. У неї виникли психотравматичні фактории, що спричинили негативні емоції та переживання, які негативно впливають на стан здоровя, на реалізацію її намірів та планів. Подія призвела до моральних страждань, порушила нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для забезпечення нормального життя позивача та її близьких. Крім того, їй було завдано моральну шкоду наслідок знищення автомобіля. Моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 20000,00 грн.

З огляду на викладене позивач звернулася в суд з цим позовом та просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспотної пригоди, у розмірі 107921,14 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., а також 5000,00 грн. витрат на проведення експертного дослідження, 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1279,22 грн. витрат по сплаті судового збору.

Представник відповідача Замримухи М.І. надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, позовну заяву вважає необгрунтованою та безпідставною. Дійсно, 26.07.2024 року відбулась дорожньо-транспорта пригода, в якій ОСОБА_1 було визнано виним та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Цивільно-праова відповідальність довірителя застрахована за полісом №217674485 від 01.11.2023 року в ПАТ «НАСК «Оранта», яка вподальшому виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 71897,75 грн. та згодом ще 61739,50 грн. Також останні уклали угоду про припинення зобов`язання. Сторони встановили, що загальна сума страхового відшкодування за полісом ОСЦІВВНТЗ №217674485 від 01.11.2023 року за подією, що мала місце 26.07.2024 року, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб Nisan Liaf д.н.з. НОМЕР_2 складає 133637,50 грн. відняти франшизу, яка розраховується у порядку встановленому п.5 полісу та становить 0,00 грн., 133637,50 грн. Після сплати страховиком потерпілій особі суми, передбаченої пунктом І цієї угоди, сторони вважають припиненими зобов`язання страховика за полісом та не матимуть претензій одна до одної з приводу даного страхового випадку в тому числі, моральної шкоди, штрафних санкцій, компенсацій тощо. Крім того, позивачу страховою компанією виплачена шкода, пов`язана з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Представник зазначає, що позивачем не оскаржувалось рішення страховика про виплату страхового відшкодування у виплаченому їй розмірі, який є меншим від понесених нею можливих витрат. Натомість між ними було укладено угоду про припинення зобов`язання. Проте ліміт страхового відшкодування за полісом становить 160000,00 грн., а відшкодування шкодиособою, відповіальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, який є належним відповідачем, у межах ліміту страхового відшкодування (постанова ВС від 22.02.2022 року у справі №201/16373/16-ц, від 14.12.2021 року у справі №147/66/17). Таким чином, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Позивач просить стягнути різницю вартості між виплаченим страховим відшкодуванням та вартістю автомобіля в пошкодженому стані в розмірі 107921,14 грн. рахуючи автомобіль фізично знищеним, тоді як ліміт страхового відшкодування за полісом страхування становить 160000,00 грн., з яких позивачеві виплачено 133637,25 грн. Однак, жодних доказів на підтвердження того що автомобіль фізично знищений в результаті ДТП, позивачем не надано, тому це є припущенням. З приводу долученого позивачем висновку, то він був виготовлений з метою оцінки вартості матеріалього збитку, а не для подачі до суду, та не містить відомостей про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність, тому є неналежним доказом. Таким чином, вимога про стягнення збитків є безпідставною та необгрунтованою. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то жодних доказів того, що атомобіль був фізично знищеним в результаті ДТП матеріали справи не містять, тому не можуть слугувати підставою для стягнення моральної шкоди. ОСОБА_3 не надано жодних доказів спричинення їй моральної шкоди. Окрім того, витрати на првничу допомогу є явно завищеними та недоцільними, а представником позивача не наведено неминучості таких витрат, також не надано детального розрахунку таких сум. Враховуючи викладене представник відповідача просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, з підстав викладених у відзиві на позову заяву, та просили відмовити в його задоволенні. Додатково суду пояснили, що при здійсненні огляду транспортного засобу Nisan Liaf д.н.з. НОМЕР_2 , відповідача не було запрошено на огляд. Крім того, відповідно до ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 31.10.2024 року №1159/10-24 наданий позивачем наведеним вимогам не відповідає, оскільки у ньому не зазначено, що він готувався для подання до суду і не містить застереження про те, що ФОП ОСОБА_4 обізнаний проо кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Тому цей Звіт не може братися судом до уваги.

Представик третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з`явився, проте надіслав суду письмові пояснення, відповідно до яких згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ №217674485 ПАТ «НАСК «Оранта» застрахувала автомобіль КІА SORENTO д.н.з. НОМЕР_3 . 29.07.2024 року до страхової звернулась позивач, в зв`язку з тим, що 29.07.2024 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Nisan Leaf д.н.з. НОМЕР_2 . За змістом ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Так, ПАТ «НАСК «Оранта» здійснила позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 133637,25 грн., з врахуванням зносу розрахованого згідно з чиним законодавством, відповідно до умов полісу ОЦВ та Закону, а також булла підписана угода про припинення зобов`язання передання відступного. Представник просив розгляд справи провести без його участі.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , ОСОБА_3 з 28.05.2021 року є власником транспортного засобу марки Nisan Liaf, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 11).

Згідно з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2024 року у справі №127/25800/24, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. на користь держави (а.с. 10). Зі змісту даної постанови встановлено, що 26.07.2024 о 16.39 у м. Вінниця по вул. Чехова, 8А водій ОСОБА_1 керував автомобілем Мітсубіші д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі Шкода Октавія д.н.з. НОМЕР_5 , внаслідок чого відбулося зіткнення, де останнього внаслідок інерційної сили розкрутило та здійснив наїзд на припаркований автомобіль Нісан ліф д.н.з. НОМЕР_2 від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.2. Правил дорожнього руху інші порушення Правил дорожнього руху, порушення правил виїзду на дорогу з житлової зони, дворів, стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. У судовому засіданні 14.08.2024 ОСОБА_1 обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди визнав частково та частково визнав свою вину, пояснив, що йому частково була перекрита видимість, тому сталася дорожньо-транспортна пригода, проте згодом в судовому засіданні 22.08.2024 ОСОБА_1 змінив свої пояснення та не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу, що факт вчинення ДТП та його вини в цьому, сторона відповідача не заперечує.

Перелік пошкоджених та деформованих складових автомобіля Nisan Leaf д.н.з. НОМЕР_2 вказаний у акті огляду транспортного засобу від 11.10.2024 року (а.с. 18-19).

Позивачем на підтвердження свої позовних вимог долучено Звіт №1159/10-24 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, виготовленого СОД ФОП ОСОБА_4 31.10.2024 року на замовлення сторони позивача (а.с. 12-29), який є сумнівним щодо належності доказу, оскільки цей звіт не є висновком експерта. Оцінювач не попереджався про відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч. 7 ст. 102 ЦПК України) та не відповідає вимогам ст. 102, ст. 106 ЦПК України. У зв`язку із цим даний Звіт не може вважатися належним та допустимим доказом розміру шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля позивача у вказаній вище ДТП, та не приймається судом до уваги, оскільки згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. В судовому засіданні стороною позивача не заявлялось клопотання про призначення у справі судової експертизи.

04.10.2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» надіслано позивачу відповідь, згідно з якою при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведенного огляду пошкодженого транспортного засобу Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009 року. Враховуючи, що строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 перевищує 7 років, то коефіцієнт фізичного зносу становить 65%. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП, склав 71897,75 грн. (вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 157547,31 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 71897,75 грн.). Згідно зі страховим актом №ОЦВ-24-02-14003/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування НАСК «Оранта» 17.09.2024 року було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 71897,75 грн. на рахунок позивача в АТ «УніверсалБанк». НАСК «Оранта» було розглянуто наданий рахунок-фактуру №114 від 20.08.2024 року, але не вбачає підстав для доплати страхового відшкодування у заявленому розмірі (а.с. 31).

У грудні 2024 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_3 було укладено угоду про припинення зобов`язання переданням відсутпного, відповідно до якої з метою врегулювання страхового випадку, що мав місце 26.07.2024 року за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217674485 від 01.11.2023 року, її сторони уклали угоду про наступне:

- сторони встановили, що загальна сума страхового відшкодування, за полісом ОСЦПВВНТЗ № 217674485 від 01.11.2023 року за подією, що мала місце 26.07.2024 року, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 133637,50 грн. відняти франшизу, яка розраховується у порядку встановленому п. 5 Полісу та становить 0,00 грн., 133637,50 грн.;

- частину коштів у розмірі 71897,75 грн. страховиком було сплачено 17.09.2024 року. Іншу частину страхового відшкодування у розмірі 61739,75 грн. страховик зобов`язується слатити потерпілій особі в строк до 11.12.2024 року;

- після сплати страховиком потерпілій особі суми, передбаченої п.1 цієї угоди, сторони вважають припиненими зобов`язання страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ № 217674485 від 01.11.2023 року, щодо події, яка мала місце 26.07.2024 року та не матимуть претензій одна до одної з приводу данного страхового випадку, в тому числі моральної шкоди, штрафних санкцій, компнсацій тощо (а.с. 34).

Факт виплати страховою компанією позивачу страхового відшкодування в загальному розмірі 133637,25 грн. сторонами не заперечується та підтверджується випискою про рух коштів по картці: 17.09.2024 року - 71897,75 грн. та 06.12.2024 року 61739,50 грн. (а.с. 32-33).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із ч. 2 ст. 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика (винної особи), у межах, встановлених даним Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 ЦК України, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пунктів 32.4., 32.7. статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1. статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

З матеріалів справи встановлено, що 26.07.2024 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю сторін та ПАТ «НАСК «Оранта» здійснила виплату позивачу відшкодування в розмірі 133637,25 грн., проте суду не було надано та судом не встановлено належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактичного розміу заподіяної шкоди, ліміту відповідальності третьої особи, роміру франшизи.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Разом з тим, позивачем не вчинялось дій щодо надання суду полісу ОСЦПВВНТЗ № 217674485 від 01.11.2023 року, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. В зв`язку з цим суд позбавлений можливості дослідити: максимальну страхову суму на одного потерпілого, а саме: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, за шкоду заподіяну майну, заподіяну моральну шкоду та розмір франшизи. Таким чином, позивачем не доведено, що страхова компанія відповідача здійснила свій обов`язок за полісом в повному обсязі, зокрема виплатила страхове відшкодування у повному обсязі у межах встановлених лімітів та решта суми не покривається страховиком.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Верховний Суд у постанові від 24 березня 2021 року у справі №523/3212/19 (провадження №61-12680св20) зробив такий правової висновок: «У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Проте, позивачем не доведено належним чином підстави позову.

Відповідно до пункту 22.1. вищенаведеного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Також Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176 4С 18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-4 з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначає, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Отже, враховуючи вище наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-4 (провадження № 14-27пс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-4 (провадження № 14-176 де 18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-4 з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Лише у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, решту завданої і доведеної шкоди зобов`язана відшкодувати особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України). Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс 18) та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Відтак, обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на страховика, а не на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що укладена угода між страховою компанією та позивачем про припинення зобов`язання переданням відступного суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки страхувальник (відповідач) правомірно очікує на виконання страховиком умов договору. Крім того, уклавши таку Угоду, було порушено права відповідача як сторони договору страхування та фактично в односторонньому порядку припинено виконання своїх зобов`язань у повному обсязі третьою особою (ПАТ «НАСК «Оранта») за полісом ОСЦПВВНТЗ № 217674485 від 01.11.2023 року, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди є не доведеною та такою, що не підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ч. 4 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ч. 5 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Врахувавши страждання та переживання ОСОБА_3 , необхідність докладення додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, врахувавши засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що достатнім та співмірним із завданою моральною шкодою буде відшкодування в розмірі 10000,00 грн., тобто вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

З приводу вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: ордер (а.с. 7), копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.01.2025 року (а.с. 35-36), копію квитанції до прибуткового касового ордера №17/01/25 на суму 15000,00 грн. (а.с. 37).

Згідно з п. 5.1. договору, перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюються сторонами та можуть визначатись додатковим договором до цього договору.

Представник відповідача зазначив, що витрати на правничу допомогу є явно завищеними та недоцільними, не надано детального розрахунку таких сум.

Щодо відсутності детального опису робіт, то Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1170,00 грн.

Стосовно вимоги про відшкодування 5000,00 грн. витрат на проведення експертного дослідження, то вони не підлягають стягненню, в зв`язку з тим, що Звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 31.10.2024 року №1159/10-24 визнаний судом неналежним та недопустимим доказом і при вирішені спору судом не враховувався.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог судовий збір, сплачений позивачем, та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 99,76 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 23, 979, 999, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, ст.ст. 4, 12, 13, 2, 121, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352-354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1170,00 грн. (одна тисяча сто сімдесят гривень 00 коп.) та витрати на оплату судового збору в розмірі 99,76 грн. (дев`яносто дев`ять гривень 76 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Третя особа: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», місцезнаходження: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д, .

Повне судове рішення складено 04.04.2025 року.

Суддя: