КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 361/9693/24 Головуючий у суді першої інстанції - Бражник Н.М.
Номер провадження № 22-ц/824/5545/2025 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

У вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просила стягнути на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 14 500 грн.

Позов мотивовано тим, що з 2005 року до 2013 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , у якому народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2013 року шлюб розірвано, донька залишилась проживати з нею, а з відповідача на її утримання стягнуті аліменти.

З вересня 2024 року дочка є студенткою 1 курсу стоматологічного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, денної форми навчання.

Навчання у вказаному навчальному закладі є платним, а тому нею були здійснені додаткові витрати на дитину у розмірі 29 000 грн.

Оскільки відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку добровільно прийняти участь у додаткових витратах на утримання дитини відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України (далі СК України) вона вимушена звернутися до суду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд дійшов помилкового висновку не задовольнивши додаткові витрати, які були понесені на здобуття дитиною освіти за спеціальністю, мотивуючи тим, що навчання дитини не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат на дитину відповідно до ст. 185 СК України.

Вказує, що донька у неповних 17 років закінчила 11 класів та отримала атестат про повну загальну середню освіту. На даний час донька є студенткою 1 курсу, денної форми навчання. Навчання платне і оскільки донька наразі самостійно не заробляє кошти, то відповідно нею укладено договір з освітнім закладом виключно в інтересах дитини.

Судом першої інстанції не враховано, що отримання освіти не є забаганкою доньки, це життєва необхідність вступу до дорослого життя, а тому батьки повинні докласти всіх зусиль для здобуття дитиною освіти та професії.

Також залишено поза увагою, що від відповідача не надійшло жодних заперечень щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19. У вказаній постанові ВС дійшов висновку, що витрати на навчання дитини з метою здобуття професійної освіти за кордоном, за наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти, не відносять до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Отже, обставини справи в даній справі не є тотожними з обставинами справи на яку послався суд першої інстанції, оскільки донька навчається державному закладі в Україні, тому висновки ВС зроблені в постанові від 26 серпня 2020 року по справі № 336/1488/19 не підлягають до застосування через неподібність обставин справи, які розглядалися в наведеній справі та наявних у даній справі, оскільки дочка здобуває освіту не за кордоном.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2013 року у справі № 361/6424/13-ц.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2013 року у справі № 361/7319/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

14 травня 2016 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстрований шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , актовий запис № 220. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_6 ».

27 серпня 2024 року ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_3 , уклала договір №13733593-ск1-2024 про надання платної освітньої послуги спеціальність 221 Стоматологія ПЗСО з Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця.

Як вбачається із довідки від 23 вересня 2024 року № 54 ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу стоматологічного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, денної форми навчання. Термін закінчення університету 2029 рік. Навчається за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб.

ОСОБА_1 за договором № 13733593-ск1-2024 здійснювала оплату навчання ОСОБА_3 у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця у розмірі 29000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30 серпня 2024 року №0.0..1.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача понесених додаткових витрат на дитину відповідно до ст. 185 СК України, які пов`язані з оплатою навчання дитини у Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця, не ґрунтуються на вимогах закону.

Апеляційний суд в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10, аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, від 26 вересня 2018 року у справі №569/6838/15, навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить стягнути додаткові витрати на дитину, які понесені у зв`язку з оплатою вартості навчання дочки у вищому навчальному закладі.

Наявність таких обставин має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Однак позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, звернувшись з вимогою про стягнення додаткових витрат на навчання дитини та стягнення з відповідача половини вартості сплаченої суми за 1 семестр навчання доньки та долучивши рішення Броварського районного суду Київської області від 19 вересня 2013 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки його заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 07 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що позивачкою не надано доказів, які суми вона отримує від відповідача в рахунок аліментів та не надано обґрунтування, що цих витрат недостатньо для покриття сплати вартості освітньої послуги за договором.

Позивачем не представлено доказів того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки на платній основі саме в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця, в якій остання навчається, тому відповідач, за таких обставин, не повинен нести тягар додаткових витрат на дитину за це навчання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Така правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року (справа № 219/1766/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, посилання ОСОБА_1 на те, що ст. 185 СК України відносить до додаткових витрат витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі є безпідставними та не є підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що навчання доньки сторін ОСОБА_3 у Національного медичного університету імені О.О. Богомольця для здобуття вищої освіти, за денною формою навчання за спеціальністю 221 Стоматологія ПЗСО не відноситься до особливих обставин, які визначені статтею 185 СК України, що передбачають можливість стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, а також те, що позивачем не надано доказів, що аліменти, які вона отримує на дитини не покриваються витрати на навчання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги, що оплату за перший рік навчання у вищому навчальному закладі позивач понесла у той період, коли дочка ще була неповнолітньою, є безпідставними, оскільки витрати на навчання у вищому навчальному закладі не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами.

Посилання позивача на те, що відповідачем не надано жодних заперечень щодо заявлення позовних вимог не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки позивачем не представлено доказів того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання.

Крім того, саме по собі не надання заперечень не може бути підставою для стягнення додаткових витрат саме в судовому порядку. Оскільки в іншому випадку (погодження із вказаними вимогами) відповідач у справі не позбавлений можливості компенсувати вказані витрати в добровільному порядку.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв