ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 219/13998/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якубовський Олександр Олександрович, на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 02 січня 2025 року, яка постановлена суддею Феняком О.Р. у місті Дружківка Донецької та повне судове рішення складено 02 січня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 січня 2025 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якубовський О.О., просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про відновлення втраченого судового провадженя.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що інформація про наявність зазначеного судового провадження міститься у таких письмових доказах: рішенні Єнакіївського міського суду Донецької області від 08.06.2010 у справі №2- 7133/10 про стягнення аліментів; витягу №4 від 10.07.2021 р. з ДРАЦС щодо актового запису про шлюб (розділ «відомості про розірвання шлюбу» запис №1). На думку заявника, інформація, яка вказана у вищезазначених документах, відповідно до п.4 ч.1 ст.493 ЦПК України є достатньою для відновлення відповідного судового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, заявник ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Якубовський О.О., надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявником надані наступні письмові докази:

Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №4 від 10.07.2021, з якого вбачається, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено реєстрацію актового запису про розірвання шлюбу, номер актового запису 208 від 07 травня2008 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ), зареєстрованого 21.03.2003 р. у виконавчому комітеті Булавинської селищної ради Єнакієвого Донецької області, актовий запис №4. Реєстрації розірвання шлюбу: рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від 04.09.2006 р.;

копія рішення Єнакіївського міського суду Донецької від 08.06.2010 року у справі №2-7133/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини;

копія відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на запит ОСОБА_2 щодо надання свідоцтва про шлюб на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також свідоцтва про розірвання шлюбу на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 24.09.2021 р. №4218/24.14.5.7-01;

копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 07 травня 2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління, згідно якого шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №208 від 07 травня 2008 року.

Відмовляючи у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи документи, які були досліджені в судовому засіданні є недостатніми для відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі. Суд зазначив, що з Єдиного державного реєстру судових рішень, який було оглянуто судом, вбачається, що в ньому відсутні відомості щодо відкриття провадження, а також постановлення рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу Єнакіївським міським судом Донецької області, а Керівником апарату Дружківського міського суду Донецької області повідомлено, що відповідно до інформації АСД Дружківського міського судуДонецької області та актів прийому-передачі судових справ з Артемівського міськрайонного суду Донецької області, судова справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до Дружківського міського суду Донецької області не передавалася.

Колегія суддів не може погодитись з такою ухвалою суду, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні по справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що встатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова судового розгляду. Виконання судового рішення є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинно відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 1 ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Зі статті 493 ЦПК України вбачається, що при розгляді справи суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати, як свідків, осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом, протягом тридцяти днів з дня надходження заяви до суду.

Особливістю цього виду провадження є те, що суду відведена у ньому досить активна роль і навіть за відсутності відповідних клопотань заявника суд має вживати всіх можливих заходів для витребування необхідних документів, матеріалів, допиту свідків тощо, оскільки у разі, якщо провадження не буде відновлене, особа втратить можливість реалізувати захист свого порушеного, оспореного чи невизнаного права або охоронюваного законом інтересу.

Тобто, для вирішення питання про відновлення провадження суддя повинен був вжити всіх заходів для витребування інших (крім тих, які були подані заявником) необхідних документів, у тому числі шляхом отримання інформації зі статистичної картки у справі, реєстру відправлення кореспонденції, копій документів, які збереглись в суді, а також інформації, що міститься в автоматизованій системі документообігу суду "Д-3" (АСДС) та в Єдиному державному реєстрі судових рішень (ЄДРСР).

Разом з тим, сам по собі факт відсутності інформації про справу та ухвалене в ній судове рішення в АСДС або в ЄДРСР не можуть бути підставою для висновку про неможливість відновлення втраченого судового провадження, а особливо у випадках, якщо судове рішення у втраченому провадженні було ухвалене до запровадження цих електронних баз даних. Суд під час розгляду такої категорії справ має використовувати інформацію, у тому числі копії документів, що збереглися у суді, наявні в учасників такого судового провадження або третіх осіб, які можуть свідчити про факт існування судового провадження та ухвалення у ньому судового рішення.

Натомість, суд першої інстанції вищевикладеного до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про те, що у даній категорії справ тягар доказування покладається виключно на заявника.

До того ж у статті 493 ЦПК України чітко визначено коло осіб, які можуть бути допитані судом як свідки і, відповідно, чиї показання можуть бути засобами доказування у справах про відновлення втраченого судового провадження.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, доказами у цій категорії справ можуть бути, зокрема, показання суддів усіх ланок судової системи, які брали участь у її розгляді або перегляді, а також народних засідателів (особи, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанціїдля продовження розгляду та вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Оскільки, З 06 січня 2025 року змінено територіальну підсудність Дружківського міського суду Донецької області, шляхом її передачі до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (рішення Вищої ради правосуддя від 19.12.2024 року № 3707/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Дружківського міського суду Донецької області, Артемівського міськрайонного суду Донецької області»), вказана справа підлягає направленню до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Колегія суддів не вирішує питання про розподіл судових витрат у справі, оскільки, згідно ч. 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат, якщо, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, а у даному випадку справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Якубовський Олександр Олександрович, - задовольнити частково.

Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 02 січня 2025 рокускасувати та направити матеріал за заявою ОСОБА_2 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбудо Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: