Справа № 369/4327/25
Провадження № 2/369/6314/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/4327/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головний державний виконавець Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася 11.03.2025 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Головний державний виконавець Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Разом з позовом було надано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначила, що 03.10.2023 року Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ у справі № 754/13869/23, згідно якого стягнуто з неї на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.10.2023 року і до досягнення кожного з дітей повноліття.

22 травня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалив постанову по справі № 754/3063/22, відповідно до якої: задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13.12.2023 року по справі № 754/3063/22 в частині вирішення позовів про визначення місця проживання дітей скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким визначено місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почергово з кожним із батьків, у такому порядку: місяць з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , місяць з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

П. п. 5, 6 резолютивної частини вищевказаної постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 року по справі № 754/3063/22 містять наступні імперативні приписи: «5. Перший місяць, починаючи з 01 червня 2024 року, діти проживають з батьком. 6. По завершенні місяця, протягом якого діти проживали з батьком чи матір`ю, в останній день той з батьків, з ким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дітей до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків».

До того ж, на стор. 31 постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 р. по справі № 754/3063/22 вказано: «Батьки мають спільно приймати рішення щодо суттєвих питань виховання і розвитку дітей, узгодити порядок несення витрат на утримання дітей».

Зважаючи на зазначене вище спільні малолітні діти мають проживати також і з ОСОБА_1 і перебувати на її утриманні. При цьому строки такого проживання дітей з нею та ОСОБА_2 є рівними. Отже, на думку заявника, із приписів указаної вище постанови Верховного Суду прямо випливає, що ОСОБА_1 не є тим із батьків, який проживає окремо від дітей та на якого може бути покладено обов`язок щодо сплати аліментів за судовим рішенням (зокрема, за судовим наказом).

07.06.2024 року заявник звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про визнання судового наказу у справі № 754/13869/23 таким, що не підлягає виконанню.

21.06.2024 року Деснянським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу по справі № 754/13869/23, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

У подальшому виконавче провадження № 73188105 з виконання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2023 року у справі № 754/13869/23 було завершено та з липня 2024 року з заявника було припинено стягнення аліментів.

Не погодившись із ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.06.2024 року по справі № 754/13869/23, представник ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21.06.2024 року по справі № 754/13869/23. За результатами апеляційного провадження Київським апеляційним судом ухвалено постанову від 22.01.2025 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Якименком М.М., задоволено, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21.06.2024 року по справі № 754/13869/23 скасовано та ухвалено нове судове рішення наступного змісту: «У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2023 року таким, що не підлягає виконанню, відмовити».

21.02.2025 року Головним державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вахрушевою Радою Миколаївною відкрито виконавче провадження № 77281759 з виконання судового наказу № 754/13869/23 від 03.10.2023 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва від 19.02.2025 року.

Оскільки заявник до червня 2024 року сплачувала аліменти (поки в судах вирішувалось питання визначення місця проживання дітей), то нарахування аліментів у виконавчому провадженні № 77281759 буде відраховуватись саме з липня 2024 року, а зважаючи на те, що виконавче провадження відкрито у лютому 2025 року, то у заявника виникне заборгованість по сплаті аліментів.

26.02.2025 року заявник звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказану вище постанову Київського апеляційного суду від 22.01.2025 року по справі № 754/13869/23.

28.02.2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, відповідно до якої відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Заявник зазначила, що необхідність забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі виконавчого провадження зумовлена тим, що змінилися обставини, а саме Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду прийнято постанову від 22.05.2024 р. по справі № 754/3063/22, відповідно до якої визначено місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почергово з кожним із батьків, у такому порядку: місяць з ОСОБА_2 місяць зі мною, ОСОБА_1 , що безпосередньо впливає на припинення стягнення аліментів з неї та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, а тому продовження такого стягнення, на думку заявника, є безпідставним та невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити або унеможливити поновлення її порушених прав та інтересів, за захистом яких я звернулася до суду, оскільки предмет позову у даній справі щодо припинення стягнення аліментів з неї на користь відповідача перебуває у безпосередньому зв`язку із запропонованим заходом забезпечення позову у виді зупинення стягнення аліментів на підставі виконавчого провадження.

Тому на підставі вище наведеного заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі ВП № 77281759, відкритого 21.02.2025 року Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Києва № 754/13869/23 від 03.10.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 02.10.2023 року і до досягнення кожного з дітей повноліття, до набрання законної сили рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

За правилами ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Одним із видів забезпечення позову, перелік яких наведений у частині 1 статті 150 ЦПК України, є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Також позов може бути забезпечений і іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Тому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У згаданій постанові Пленум Верховного Суду України особливо акцентував увагу на недопустимості забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

На недопустимості забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, наголошував і Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18 та від 11 травня 2022 року у справі № 308/10747/20.

На переконання суду, захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник ОСОБА_1 фактично призведе до зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили, а саме судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2023 року у справі № 754/13869/23, що є недопустимим та може призвести до порушення прав і законних інтересів відповідача ОСОБА_2 .

Судом також звернуто увагу, що законодавець передбачив можливість забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується чи визнається таким, що не підлягає виконанню боржником у судовому порядку. Разом з тим, у даній справі ОСОБА_1 безпосередньо не визнається таким, що не підлягає виконанню боржником судовий наказ, на підставі якого стягуються з неї аліменти на утримання дитини, а позивачем пред`явлені вимоги про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/4327/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головний державний виконавець Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя А.В. Янченко