Дата документу 04.04.2025
Справа № 334/3852/22
Провадження № 2/334/48/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2025 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М,

За участі секретаря судового засідання Алєйніковій О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Науково-виробнича фірма "Форум" про визнання права безстрокового користування квартирою та встановлення безстрокового сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «Науково-виробнича фірма "Форум" про визнання права безстрокового користування квартирою та встановлення безстрокового сервітуту.

Позов обґрунтований наступним.

Згідно договору найму житлового приміщення від 28.12.1993 року (далі - договір найму), укладеного між Науково-виробничою фірмою "Форум" (далі - НВФ "Форум", Наймодавець) та ОСОБА_1 (далі - Наймач, позивач), Наймач та члени його родини отримали користування квартиру АДРЕСА_1 .

Підписанню Договору найму передувало прийняття Наймача відповідно наказу №404 від 26 липня 1993 року на роботу каменярем у будівельний цех Науково-виробничої фірми "Форум",тобто до Наймодавця.

На момент підписання зазначеного договору сторони діяли відповідно до вимог чинного на той час законодавства, а саме: ст.4 Закону України "Про власність", якою передбачалося, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої незабороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. А також до Цивільного кодексу УРСР 1963 року, зокрема до ст.153, якою встановлювалося, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних ладках формі (в даному випадку проста письмова) досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

В абзаці першому п. 2.1 вищевказаного договору найму житлового приміщення передбачено передачу квартири у безстрокове користування наймача або одному з членів його сім`ї, якщо Наймач пропрацює у фірмі не менше 15 років.

Другий абзац цього ж п. 2.1. Договору найму викладено наступним чином: «В случае перевода Нанимателя по соглашению сторон на другую работу или в связи с невозможностью выполнения работы по прежней должности по состоянию здоровья в результате полученной производственной травмы, занимаемая квартира остаётся в пользовании Нанимателя».

Таким чином, умовами зазначеного договору прямо передбачено три випадки, коли право строкового використання квартири залишається за Наймачем:

Якщо Наймач пропрацює на фірмі не менше 15 років.

У випадку переведення Наймача за угодою сторін на іншу роботу.

В зв`язку з неможливістю виконання роботи за станом здоров`я в результаті виробничої травми.

Статтею 61 ЦК УРСР (діяла на момент укладання вищезазначеного договору) встановлено:

«Угода визнається укладеною під відкладальною умовою, якщо сторони поставили виникнення прав і обов`язків у залежність від обставини, щодо якої невідомо, станеться вона чи не гнеться.»

Визначальна особливість такого виду угод полягає в тому, що настання цивільних прав та обов`язків за такими угодами ставиться в залежність від настання після укладення правочину в майбутньому певних обставин, щодо яких у сторін на момент укладення угоди існує лише відповідна вірогідність появи, незалежно від їх волі, тієї чи іншої передбачуваної обставини

Отже, згідно договору найму від 28.12.1993, право безстрокового користування спірною квартирою у Наймача виникає із настанням однієї з умов, зазначених у пункті 2.1, що відповідало чинному на момент укладання угоди законодавству.

Як вже вказувалося вище, 26 липня 1993 року позивача прийнято на роботу у будівельний цех НВФ "Форум", тобто з ним було укладено трудовий договір, що підтверджується записом №17 трудової книжки НОМЕР_1 .

25 квітня 1997 року ОСОБА_1 було звільнено по переводу до СП "Амфор Інтернернешнл". Згідно відомостей про роботу, вказаних на сторінках 12-13 трудової книжки, у графі 19 зазначено: "... 25 04 1997 Уволен по переводу в СП "Амфор Интернэшнл - ст.36 п.5 КЗОТ Украины Пр. З 78 от 8.05.97 г...".

У пункті 5 ст. 36 КЗПП України визначено, як причину для припинення трудового договору: «переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду».

Тому, в даному випадку трудові відносини Наймача з НВФ "Форум" були припинені в зв`язку з переведенням працівника, за його згодою, на інше підприємство.

Дана подія безпосередньо відповідає умовам, визначеним у п, 2.1. Договору найму.

Таким чином, як з боку Наймача, так і з боку Наймодавця були виконані прописані в договорі найму умови, відповідно до яких квартира АДРЕСА_1 залишається у постійному користуванні Наймача.

Тобто, виконавши умови, зазначені у абзаці другому п. 2.1. Договору найму, позивач набув право користування вищезазначеною квартирою.

Ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки, які вони мають виконувати.»

Крім того, в даному випадку мало місце взаємне волевиявлення обох сторін, яке призвело припинення трудового договору ОСОБА_1 , шляхом його переведення до іншого підприємства. Обидві сторони були обізнані про умови договору найму та наслідки своїх дій.

Статтею 395 ЦК України передбачено наступні види речових прав на чуже майно:

1)право володіння;

2)право користування /сервітут);

3)право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

4)право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Відповідно до ч. 1 ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут визначається як право обмеженого користування чужим майном, встановлений в інтересах певної особи. Правовідносини з приводу встановлення сервітуту можуть виникнути за наявності двох суб`єктів, одним із яких є власник або володілець майна, інша особа - яка вимагає оновлення сервітуту.

Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною 2 ст. 403 ЦК України визначено, що сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має празо на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 (Захист права власності) цього Кодексу.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Після передачі спірної квартири за Договором найму Наймачу, останній, разом з дружиною - ОСОБА_2 , донькою - ОСОБА_3 і сином - ОСОБА_4 вселилися в неї, за особистий рахунок неодноразово здійснювали в квартирі ремонт, а також вносили плату за користування жилим приміщенням, комунальні та інші послуги.

Враховуючи все вищевикладене, позивач вважає, що відповідно до умов Договору найму набув право безстрокового користування квартирою АДРЕСА_1 .

Однак, станом на сьогодні право постійного користування позивачем вказаною квартирою документально не закріплено (не встановлено сервітут договором, рішенням суду).

Тому, Позивач звертається до суду для захисту своїх прав та проситьвизнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 , встановити сервітут без визначення строку на користування ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з мотивів викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо можливості задоволення позову. Надав відзив, відповідно до якого позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими. Зазначив, що 26.07.1993 року згідно з наказом за № 404 ОСОБА_1 був прийнятий напосаду каменяра до Колективного малого підприємства науково-виробнича фірма «Форум», а 03.03.1997 року був переведений на ділянку з переробки кольорових металів оператором обробником.

В зв`язку з набранням чинності Законом України «Про господарськітовариства» КМП НВФ «Форум» на підставі укладеного установчого договору від 10 листопада 1993 року було реорганізоване в ТОВ «НВФ «Форум».

28.12.1993 між НВФ «Форум» та ОСОБА_1 було укладено договір найму житлового приміщення, відповідно до якого ОСОБА_1 та члени його родини отримали у користування квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 Договору найму від 28.12.1993 року Наймодавець зобов`язується передати вказану квартиру у безстрокове користування Наймача або одного з вказаних у п. 1.1 договору членів сім`ї, якщо Наймач пропрацює в фірмі не менше 15 років.

Абзацом другим пункту 2.1 Договору передбачено, що у випадку переведення наймача за згодою сторін на іншу роботу або у зв`язку з неможливістю виконання роботи за станом здоров`я в результаті виробничої травми квартира залишається в користуванні Наймача.

08.05.1997р. згідно з наказом № 378 Позивач був звільнений з посади оператора-обробника дільниці ПЦЛ ТОВ «НВФ «Форум» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпПУкраїни у зв`язку з переведенням за його згодою на роботудо СП «Амфор Інтернешинл».

З цим переведенням позивач і пов`язує набуття ним права безстрокового користування винайнятою квартирою, вважаючи, що подальші відносини найму припинились у зв`язку з настанням події, визначеної в абзаці 2 пункті 2.1 договору найму, та саме з цим пов`язані позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою та встановлення сервітуту.

25.04.1997 року згідно наказу № 378 ОСОБА_1 був звільнений з посади оператора-переробника дільниці ПЦЛ ТОВ «НВФ «Форум» на підставі п.5 ст. 36 КЗпП у зв`язку з переведенням за його згодою на роботу до СП «Амфор Інтернешинл».

Однак 01.04.1998 року згідно наказу № 96 ОСОБА_1 був знову прийнятий до ТОВ «НВФ «Форум» на посаду пресувальника лому та відходів металу.

13.02.2002 року згідно наказу № 850 ОСОБА_1 був звільнений з посади ливарника за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, таким чином, строк дії трудового договору між ТОВ «НВФ «Форум» та Позивачем становить 7 років 7 місяців 12 днів.

Таким чином, ОСОБА_1 не виконав умови абзацу першого п. 2.1 Договору найму житлового приміщення від 28.12.1993 року між НВФ «Форум» та ОСОБА_1 , оскільки він не пропрацював на підприємстві-наймодавці 15 років.

Як вже зазначалося вище, 08.05.1997р. відповідно до Наказу № 378 ОСОБА_1 був звільнений з посади оператора-обробника дільниці ПЦЛ ТОВ «НВФ «Форум» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП у зв`язку з переведенням за його згодою на роботу до СП «Амфор інтернешнл».

Однак 01.04.1998 року згідно наказу № 96 ОСОБА_1 був знову прийнятий до ТОВ «НВФ «Форум» на посаду пресувальника лому та відходів металу та 13.02.2002 року згідно наказу № 850 Позивача було звільнено з посади ливарника за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України

Повернувшись на роботу до ТОВ «НВФ «Форум» в порядку переведення позивач продовжив трудові відносини з ТОВ «НВФ «Форум», тому підстави для набуття права безстрокового користування квартирою, передбачені абзацом 2 пункту 2.1 договору найму, не можуть бути застосовані, а правовідносини повертаються у площину триваючих трудових відносин з цією фірмою, тому у договорі найму продовжує діяти абзац 1 щодо набуття безстрокового користування квартирою у разі відпрацювання 15 років.

Позивач право користування квартирою не набув, а тому вимоги не підлягають задоволенню. Представник відповідача просив також відмовити в задоволенню позову через пропуск позовною давності.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи суд приходить наступного.

Відповідно до трудової книжки позивача 26.07.1993 року згідно з наказом за № 404 ОСОБА_1 був прийнятий напосаду каменяра до Колективного малого підприємства науково-виробнича фірма «Форум», а 03.03.1997 року був переведений на ділянку з переробки кольорових металів оператором обробником.

08.05.1997р. згідно з наказом № 378 позивач був звільнений з посади оператора-обробника дільниці ПЦЛ ТОВ «НВФ «Форум» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпПУкраїни у зв`язку з переведенням за його згодою на роботудо СП «Амфор Інтернешинл». (3 роки 9 місяців 12 днів)

01.04.1998 року згідно з наказом № 96 ОСОБА_1 був знову прийнятий до ТОВ «НВФ «Форум» на посаду пресувальника лому та відходів металу.

13.02.2002 року згідно з наказом № 850 ОСОБА_1 був звільнений з посади ливарника за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. (3 роки 10 місяців 12 днів)

28.12.1993 між НВФ «Форум» та ОСОБА_1 було укладено договір найму житлового приміщення, відповідно до якого ОСОБА_1 та члени його родини отримали у користування квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору Наймодавець зобов`язується передати вказану квартиру у безстрокове користування Наймача або одного з вказаних у п. 1.1 договору членів сім`ї, якщо Наймач пропрацює в фірмі не менше 15 років.

Абзацом другим пункту 2.1 Договору передбачено, що у випадку переведення наймача за згодою сторін на іншу роботу або у зв`язку з неможливістю виконання роботи за станом здоров`я в результаті виробничої травми квартира залишається в користуванні Наймача.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність» (в редакції, що діяла на момент укладення договору) власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненоїзаконом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїхправ. Держава безпосередньо не втручається в господарську діяльність суб`єктів права власності. Власник,здійснюючи свої права, зобов`язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і держави. При здійсненні своїх прав і виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержувати моральних засад суспільства. У випадках і в порядку, встановлених законодавчими актами України, діяльність власника може бути обмежено чи припинено, або власника може бути зобов`язано допустити обмежене користування його майном іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦК України (ред. 18.07.1963 року), угода визнається укладеноюпідвідкладальноюумовою,якщосторони поставили виникнення прав і обов`язківузалежністьвідобставини, щодо якої невідомо, станеться вона чи не станеться.

Відповідно до ст. 161 ЦК України (ред. 18.07.1963 року) зобов`язанняповиннівиконуватисяналежнимчиномів установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно довимог,

що звичайно ставляться.

Право користування чужим майном врегульовано статтями 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України зазначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Загальний строк роботи позивача в ТОВ «НВФ «Форум» складає 7 років 7 місяців24 дні.

08.05.1997р. згідно з наказом № 378 позивач був звільнений з посади оператора-обробника дільниці ПЦЛ ТОВ «НВФ «Форум» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням за його згодою на роботудо СП «Амфор Інтернешинл».

Положення абзацу 2 пункту 2.1 Договору вказує саме на необхідність переведення на іншу роботу, а не переведення до іншого підприємства, як підставу для набуття права безстрокового користування квартирою.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 року №9 під переведенням на іншу роботу розуміють доручення працівникові роботи, яка не відповідає його зазначеній у трудовому договорі спеціальності, кваліфікації чи посаді.

Таким чином припинення дії трудового договору в порядку п.5 ст. 36 КЗпП України не є підставою для набуття права постійного користування квартирою.

Оскільки позивачем не доведено виконання однієї з умов набуття права безстрокового користування спірною квартирою, що передбачені п.2.1 Договору найму житлового приміщення від 28.12.1993 року, то відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права безстрокового користування квартирою.

За вказаних обставин позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Науково-виробнича фірма "Форум" про визнання права безстрокового користування квартирою та встановлення безстрокового сервітуту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Гнатюк О. М.