Справа № 390/1404/21
Провадження № 2/390/55/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Квітки О.О.,

при секретарях - Шульзі А.О., Петренко В.Р.,

за участю відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (нова назва - АТ «СЕНС БАНК») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа банк», АТ «СЕНС БАНК», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500821712 від 16.09.2019 в розмірі 110 085, 48 грн, з яких 96 960, 52 грн - тіло кредита, 13 124, 96 грн - нараховані проценти, та судових витрат у справі по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 16 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500821712, за умовами якої банк надав позичальнику кредит у сумі 142 036,21 грн. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 28 серпня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 110 085, 48 грн, з яких 96 960, 52 грн - тіло кредита, 13 124, 96 грн - нараховані проценти.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.03.2023 справу прийнято до провадження суддею Квіткою О.О. та постановлено розгляд справи провести у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

26.07.2023 від представника відповідача - адвоката Петренко К.О. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що оферта на укладення угоди про надання кредиту позивачем замінюється поняття «кредитний договір», що за своєю суттю, формою та змістом є категорично різними документами. Додана до позовної заяви копія акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 500821712 від 16.09.2019 не містить власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки. Копія доданого акцепту не засвідчена належним чином, тому такий доказ не є допустимим. Крім того жодними наданими позивачем доказами не підтверджено надання банком грошових коштів позичальнику в розмірі 142 036,21 грн. Розрахунок заборгованості, який надано позивачем, містить суперечливу інформацію, зокрема видається не зрозумілим наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 96 960, 23 грн.

Таким чином відсутні підстави вважати, що сторонами укладено договір, оскільки процедура укладення цього договору суперечить законодавчим нормам. Обгрунтування наявності обставин, викладених позивачем у позовній заяві, повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, які позивачем не надані, тому позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню (а.с.132-139, т.1).

29.11.2023 від представника АТ «СЕНС БАНК» адвоката Луньової А.Г. надійшли додаткові пояснення, в яких, зокрема, зазначено, що до складу Кредитного договору входять Оферта, Акцепт, Паспорт споживчого кредиту та Анкета-Заява про Публічної пропозиції Банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. При цьому у складових частинах Договору зазначено погоджені сторонами умови кредитування. Всі викладені умови погоджені та підписані сторонами Кредитного договору та повністю відображені у його складових частинах. Кредитний договір, укладений з додержанням письмової форми, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферта), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцент). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України). До позовної заяви долучено копію Оферти, в якій відповідач власним підписом підтвердила, що отримала від Банку Акцепт. Аналізуючи вказані вище положення законодавства України, а також враховуючи фактичні обставини справи, зокрема, те, що відповідачка, підписавши Анкету-заяву, Оферту, Паспорт споживчого кредиту, та отримавши від Банку підписаний Акцепт, які складають у сукупності Кредитний договір, погодилася з умовами кредитування, що свідчить про дотримання письмової форми договору, визначеної законом. Представником АТ «Альфа-Банк» підписано Акцепт на укладання угоди, якою прийнято пропозицію Позивача на умовах Оферти. У Оферті своїм підписом Позивач підтвердив факт отримання ним Акцепту. При цьому у п. 2.1.4. Анкети-заяви відповідачка прийняла пропозицію Банку на використання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи та відтиску печатки Банку (у випадку її використання), що відтворені засобами копіювання, зразки яких містяться в Договорі для підписання Банком будь-яких документів та вчинення будь-яких правочинів. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) виснував наступне: «Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (частина перша - друга статті 640 ЦК України). З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами». Отже, посилання представника відповідача на те, що нібито Акцепт не підписаний Банком не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, Банк погодив укладення правочину, видавши відповідачу кредитні кошти. Укладений сторонами правочин не є нікчемним, при цьому відповідач не зверталась до суду із зустрічним (чи окремим) позовом про визнання договору недійсним. Таким чином, Кредитний договір укладений між сторонами, є правомірним, а обов`язки, що виникли внаслідок його укладення договору, підлягають виконанню. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та на умовах, визначених договором. Ця обставина підтверджується не лише детальним розрахунком заборгованості, який не був спростований відповідачем та є належним доказом у справі, а й виписками по особових рахунках відповідачки. На підставі вищевикладеного, наявні у матеріалах справи розрахунок заборгованості та виписки з особових рахунків є належними допустимими достовірними достатніми доказами на підтвердження існування зобов`язальних правовідносин між сторонами, видачі кредитних коштів та наявності заборгованості. Розрахунок Банку містить інформацію щодо сум та дат, в які здійснено оплати, а також розподіл коштів на погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, а також нарахування штрафів за порушення умов Кредитної угоди, додатково розрахунок містить інформацію про періоди всіх нарахувань. Відповідачем не надано жодного платіжного документу, який не був би врахований кредитором при складенні розрахунку. Відповідач не скористалася своїм правом подати суду контррозрахунок. Щодо посилання відповідача, що «розрахунок заборгованості, який надано позивачем, містить суперечливу інформацію» зазначає, що відповідачка станом на 28.08.2021 мала прострочену заборгованість в розмірі 110 085,48 грн, а саме: за кредитом - 96 960,52 грн (а не 96960,23 грн, як вказано у відзиві), по відсотках - 13 124,96 грн. Відповідачу видано для погашення її попередніх кредитів (п. 3 Оферти та Акцепту) кошти в сумі 142 036,21 грн. Погашено станом на 28.08.2021 по тілу кредиту 45 075,69 грн. Отже, маємо 142 036,21 - 45 075,69 = 96 960,52 грн заборгованості по тілу кредиту станом на 28.08.2021. Вважає, що відповідач належними та допустимими доказами не спростувала розміру заборгованості, визначеної банком (а.с.155-161, т.1).

29.04.2024 представником відповідача Петренко К.О. надано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що з метою спростування обставин, на які посилається позивач у позові, відповідач надає копії документів, що стосується виконання зобов`язань за спірним кредитним договором, які долучені до матеріалів справи (а.с.1-35, т.2).

В судових засіданнях під час розгляду справи представник позивача - адвокат Луньова А.Г. позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення по суті спору, зокрема, зазначила, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 02.07.2018 було укладено оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501040424 та 24.04.2019 оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501136319. В подальшому на підставі заяв (клопотань) ОСОБА_1 , оскільки по цим договорам виникла заборгованість, відбулася реструктуризація договорів № 501040424 від 02.07.2018 та № 501136319 від 24.04.2019 шляхом оформлення нового кредиту № 500821712 від 16.09.2019 на суму 142 036,21 грн, заборгованість по якому є предметом розгляду цієї справи. Отже метою укладення оферти від 16.09.2019 є погашення попередніх кредитів ОСОБА_1 . Станом на 28.08.2021 ОСОБА_1 по тілу кредиту погашено 45 075,69 грн, таким чином заборгованість по тілу кредиту складає 96 960,52 грн та заборгованість по процентам 13 124, 96 грн, яку банк просить стягнути з відповідача. Наявність та розмір заборгованості підтверджується випискою з карткового рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом, з якої вбачається, що відповідач отримала кредитні кошти, які були перераховані на погашення попередніх кредитів, та частково здійснювала погашення кредиту, що свідчить про часткове визнання заборгованості.

В судових засіданнях відповідач ОСОБА_1 позов не визнала та пояснила, що банк вчиняє шахрайські дії, борг банку сплачений повністю, що підтверджують надані нею розрахунки та квитанції. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що вона отримала гроші за цим кредитом. Банк примусив її робити реструктуризацію, переплата з її сторони складає 100 000 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 16 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту № 500821712, шляхом акцептування клієнтом пропозиції банку на укладення угоди про надання кредиту № 500821712.

Відповідно до умов оферти відповідач отримала кредит в сумі 142 036,21 грн на строк 36 місяців зі сплатою 23,00 % річних (тип ставки - фіксована) за користування кредитними коштами, з датою повернення кредиту 17.09.2022. Для повернення заборгованості за угодою пропонується використувувати рахунок № НОМЕР_1 (а.с.8, 183, т.1).

В тексті оферти, підписання якої не заперечується ОСОБА_1 , зазначено, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання нею всієї інформації про умови кредитування, та про те, що Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 500821712 від 16.09.2021 отримала у дату складання цієї Оферти.

Як в Оферті, так і в Акцепті пропозиції зазначено, що кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 501040424 від 02.07.2018 на суму 32 494, 77 грн та заборгованості за кредитним договором № 501136319 від 24.04.2019 на суму 109541,44 грн (а.с. 8-9, 183-184, т.1).

Крім того, матеріали справи містять заяви (клопотання), підписані ОСОБА_1 16.09.2021, в яких вона просить банк у зв`язку із фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за акпептом /офертою № 501040424 від 02.07.2018 (а.с.190-192, т.1) та № 501136319 від 24.04.2019 (а.с.193-195, т.1) розглянути можливість оформлення нового кредиту в сумі 142 036,21 грн.

Також сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток № 1 до укладеного між сторонами договору № 500821712 від 16 вересня 2019 року (а.с. 10, 185, т.1).

16.09.2021 ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, з якого вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту 142 036,21 грн, строк кредитування 36 місяців, реальну річну процентну ставку 23 % річних (а.с.11, 187, т.1).

Відповідачем підписано анкету-заяву про акцепт пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підписуючи анкету відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана угода складає між ним і банком договір, на умовах, викладених у Публічній пропозиції та додатках до договору (а.с.12, 189, т.1).

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с.13, т.1) заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 500821712 від 16.09.2019 станом на 28 серпня 2021 року становить 110085, 48 грн, з яких 96 960, 52 грн - тіло кредита, 13 124, 96 грн - нараховані проценти.

Наявність боргу ОСОБА_1 підтверджується також випискою по особовим рахункам за період з 16.09.2019 по 28.08.2021 (а.с.14-21, т.1).

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, суд вважає, що між сторонами існують правовідносини щодо кредитного договору, оскільки відповідач власноручно підписала анкету-заяву, акцепт та оферту, які містять зміст укладеного між сторонами договору. З огляду на приписи ст.ст.207, 634, 639, 642 ЦК України письмова форма цього правочину сторонами дотримана.

Умови договору були погоджені сторонами, недійсними не визнані, а отже мають виконуватися сторонами.

Відпровідач не заперечила, що отримала Графік погашення платежів, погодилася із визначеною сумою щомісячного платежу, проводила оплати, але в подальшому в силу скрутного матеріального становища, допустила порушення строків повернення коштів.

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що не володіє інформацією про умови і виконання попередніх кредитних договорів від 02.07.2018 та від 24.04.2019, оскільки підставою для звернення до суду з цим позовом було порушення позичальником умов саме договору № 500821712 від 16.09.2021. Представник позивача зазначила, що відповідачку не примушували укладати вказаний договір, ОСОБА_1 влаштовував новий графік погашення кредитної заборгованості, вона не висловлювала на час укладення договору жодних заперечень щодо розміру визначеного кредиту, щодо графіку платежів, з якого чітко вбачалася сума повернення.

Відповідач отримала графік платежів, з якого чітко вбачається сума кредиту за договором, а також п. 3 Оферти на укладення угоди надання кредиту містить дані, що кошти надаються для погашення заборгованості за кредитним договором № 501040424 від 02.07.2018 на суму 32 494, 77 грн та заборгованості за кредитним договором № 501136319 від 24.04.2019 на суму 109541, 44 грн. Відповідач не оскаржувала укладений договір чи окремі його умови.

Отже, позичальник, підписуючи Оферту на укладення угоди про надання кредиту №500821712, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахування вартості всіх супутніх послуг, анкету-заяву про акцепт, паспорт споживчого кредиту діяла добровільно, повністю усвідомлюючи наслідки своїх дій. Разом з тим, ОСОБА_1 за період з часу укладення кредитного договору № 500821712 від 16.09.2021 періодично сплачував кошти на його виконання, що підтверджується виписками по особових рахунках з 16.09.2019 по 28.08.2021 (а.с. 164-182, т.1).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).

При цьому як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21 у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

З огляду на предмет та підстави позову, які визначив позивач, встановленню у цій справі підлягає отримання і повернення кредиту відповідачем, бо саме по собі укладення кредитного договору не створює обов`язку позичальника повернути кредит поки цей кредит ним фактично не отриманий.

Доводячи отримання відповідачем кредиту, існування боргу за кредитом та його розмір, позивач надав до суду такі письмові докази:

- розрахунок заборгованості за період з 16.09.2019 по 28.08.2021;

- виписку по особовим рахункам за період з 16.09.2019 по 28.08.2021, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитною карткою, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.

При цьому слід зазначити, що допустимими доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Тож, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до змісту пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженому постановою правління національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписка з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить, зокрема: найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Розрахунок заборгованості, який надав до суду позивач, є письмовим доказом у розумінні ст. 95 ЦПК України, але не первинним доказом виконання конкретних операцій з коштами наданими у кредит, на відміну від виписки по рахунку.

Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже, доводи сторони відповідача, що позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження факту отримання кредиту, його розміру та сплати кредитної заборгованості, суд вважає необґрунтованими.

З виписки руху коштів за рахунком убачається, що ОСОБА_1 отримувала та використовувала кредитні кошти для погашення попередніх кредитів, далі неодноразово порушувала умови договору, оскільки не сплачувала обов`язкові платежі у встановлені строки.

Таким чином, враховуючи сукупність наданих доказів, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 500821712 від 16.09.2019 станом на 28.08.2021 підтверджений належними доказами.

Сторона відповідача не спростувала обставини щодо наявної суми заборгованості за кредитом станом на 28.08.2021, не надала свого розрахунку, чи інший доказ, який би спростовував нараховану позивачем суму боргу станом на 28.08.2021 у розмірі 110 085, 48 грн.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечуючи проти розміру вказаної заборгованості відповідачем в запереченні на позов від 14.01.2022 (а.с.52, т.2) вказано, що процентна ставка по кредиту становить 33%, а не 23% та долучено до матеріалів справи, зокрема, паспорт споживчогоо кредиту, підписаний відповідачем 24.04.2019, в якому зазначена процентна ставка 33 % (а.с.61, т.1), крім того, долучено заяву (акцепт) про прийняття пропозиції (оферти) укласти договір добровільного страхування від 24.04.2019, рахунок - фактуру від 24.04.2019 на 4000 грн, квитанцію про сплату 4000 грн (а.с.5-8, т.2).

Суд відхиляє вказані докази, оскільки вони відноситься до договору кредиту від 24.04.2019, який не є предметом спору.

Крім того, суд звертає увагу, що розмір відсоткової ставки був визначений при укладенні договору від 16.09.2019 та погоджений відповідачем, також попередньо обомувлювався в паспорті споживчого кредиту від 16.09.2019.

Також відповідачем в обгрунтування своєї позиції 29.04.2024 долучено до матеріалів справи ряд квитанцій та рукописні нотатки, які поганої якості та не дозволяють відтворити інформацію, яка на них зафіксована (а.с.10-35, т.2), тому суд визнає їх недостовірними доказами в розумінні ст.79 ЦПК України та не враховує при вирішенні цього спору.

Отже, банк підтвердив виконання зі своєї сторони зобов`язання щодо надання кредиту. Відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Натомість відповідач допустила порушення умов договору щодо своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, існування якої станом на 28.08.2021, стороною відповідча не спростована.

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку банку неповернуті, суд дійшов висновку, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів.

Позивач в позові просить стягнути заборгованість відповідача станом на 28.08.2021 в розмірі 110 085, 48 грн, жодних змін (уточнень) щодо позовних вимог від позивача не надходило.

Проте відповідачем під час розгляду справи 14.01.2022 на підтвердження своїх заперечень щодо позову долучено до матеріалів справи квитанції про погашення кредиту на рахунок НОМЕР_1, який зазначений у договорі від 16.09.2019 для повернення заборгованості, а саме:

від 23.11.2021 в розмірі 5 685 грн, від 12.11.2021 в розмірі 14 350 грн, від 22.10.2021 в розмірі 5 585 грн, від 29.09.2021 в розмірі 5 585 грн, від 14.09.2021 в розмірі 28 250 грн (призначення платежу сплата заборгованості за кредитним договором № 500821712 від 16.09.2019), а всього на загальну суму 59 455 грн (а.с.53-56, 60, т.1);

від 15.04.2021 в розмірі 3 035 грн, від 24.03.2021 в розмірі 1 985 грн, від 18.01.2021 в розмірі 5 635 грн, а всього на загальну суму 10 655 грн (а.с.57-59, т.1).

Згідно з виписки по особовим рахункам з 16.09.2019 по 28.08.2021 оплата заборгованоісті по квитанціям від 15.04.2021 в розмірі 3 035 грн, від 24.03.2021 в розмірі 1 985 грн, від 18.01.2021 в розмірі 5 635 грн зарахована позивачем в погашення боргу станом на 28.08.2021.

Разом з цим, позивачем при розрахунку заборгованості не враховані суми оплати, які здійснювались відповідачем після 28.08.2021.

Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Водночас, оскільки після 28.08.2021 відповідачка ОСОБА_1 внесла на картковий рахунок НОМЕР_1 (призначення платежу погашення заборгованості) грошові кошти в загальній сумі 59 455 грн (а.с.53-56, 60, т.1), то 13 124, 96 грн з них слід зарахувати у погашення заборгованості за процентами, а залишок в розмірі 46 330, 04 грн за тілом кредиту. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача АТ «СЕНС БАНК» підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 50 630, 48 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд вважає, що у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати понесені позивачем, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2 270,00 грн, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задовлених позовних вимог, а саме в розмірі 1044,02 грн.

Керуючись ст.ст. 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 235, 258-260, 263-265, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 500821712 від 16.09.2019 у розмірі 50 630 (п`ятдесят тисяч шістсот тридцять) грн 48 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» судовий збір у розмірі 1044 (одна тисяча сорок чотири) грн 02 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач - АТ «СЕНС БАНК», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, б.100;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О.Квітка