ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3286/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що в період з 21.11.2022 по 29.11.2022 ним було перераховано відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 183 700 грн. За рахунок вказаних коштів відповідач обіцяв позивачу здійснити поставку генераторів. Зазначає, що після перерахування коштів відповідач не здійснив поставку генераторів позивачу та не повернув отримані кошти, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 183 700 грн. та судові витрати.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2024 р. вказаний позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2024 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвало суду від 06.02.2025 р. зобов`язано АТ КБ«Приватбанк» надати інформацію щодо факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

04.03.2025 р. від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшла відповідь на ухвалу, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_3 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 ).

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що свою банківську картку віддав для користування ОСОБА_5 , та не знав, що він буде з нею робити. Вказав, що отримував смс повідомлення про користування його карткою. Згодом, він повідомив його, що закрив картку. ОСОБА_5 питав чи можна щоб на банківську картку відповідача перерахували кошти, після чого надходили кошти.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до листа-відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 19.02.2025 р., на ім`я ОСОБА_3 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 ).

Судом встановлено, що в період з 21.11.2022 року по 29.11.2022 року ОСОБА_1 було перераховано на вищевказаний картковий рахунок ОСОБА_3 грошові кошти в загальній сумі 183 700 грн., що підтверджується квитанцією monobank/Universal Bank (АТ «Універсал Банк») № М2С0-3РЕ3-РК7А-2Н82 від 21.11.2022 на суму 33 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №Р24А528830475D32528 від 25.11.2022 на суму 24 000 грн.; квитанцією monobank/Universal Bank (АТ «Універсал Банк») № РТ1Е-02НЕ-В04С-654К від 25.11.2022 на суму 50 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №P24A539097176D94256 від 28.11.2022 на суму 35 700 грн.; квитанцією monobank/Universal Bank (АТ «Універсал Банк») № PP9M-5X0E-PE15-C81T від 29.11.2022 на суму 41 000 грн.

Крім того, отримання відповідачем від позивача грошових коштів у розмірі 183 700 грн., підтверджується випискою по вказаній вище картці/рахунку, а саме: переказ коштів 21.11.2022 на суму 33 000 грн.; переказ коштів 25.11.2022 на суму 24 000 грн.; переказ коштів 25.11.2022 на суму 50 000 грн.; переказ коштів 28.11.2022 на суму 35 700 грн.; переказ коштів 29.11.2022 на суму 41 000 грн.

Позивач послався на те, що перерахував кошти у розмірі 183 700 грн., на рахунок відповідача за поставку генераторів, однак поставку генераторів здійснено не було, а кошти позивачу не повернуті.

З пояснень відповідача вбачається, що він передав картку з ПІН-кодом в користування іншій особі. Відповідач своїми діями, бездіяльністю сприяв використанню банківської картки та інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції третьою особою, оскільки як зазначив відповідач він отримував смс повідомлення про використання картки, що свідчить про введення вірного ПІН-коду.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15.

З пояснень відповідача вбачається, що він сприяв втраті контролю (володіння) за електронним платіжним засобом та розголошеню ПІН-коду до нього, внаслідок чого третя особа отримала доступ до банківської карти та інформації, якою скористалась для проведення операцій.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що саме відповідач повинен нести відповідальність за вказані дії, адже спірні платіжні операції були вчинені з фізичним використанням електронного платіжного засобу відповідача та з коректним використання ПІН-коду до картки, яка внаслідок дій відповідача вибула з його володіння.

Без передачі картки та розголошення з боку відповідача ПІН-коду своєї картки іншій особі, остання, не змогла б ані зняти ані переказати кошти.

Як вбачається із матеріалів справи, на дату ухвалення рішення відповідач не повернув позивачу отримані кошти.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905 гс 17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182 гс 18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Подібні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175 цс 21.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про безпідставне перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 183 700 грн.

Також, встановлені обставини свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 183 700 грн., без наявності правових підстав були перераховані на банківську картку, що належать ОСОБА_4 (без зазначення призначення платежу), що свідчить про те, що перераховані кошти є безпідставно отриманими ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 183 700 грн. 00 коп. та судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 1 837 грн. 00 коп

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА