ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3977/25 Справа № 216/153/25 Суддя у 1-й інстанції - Стартанович Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/153/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

заявник Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

заінтересовані особи - Криворізька міська рада, Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу заявника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року, яка постановлена суддею Стартановичем Д.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 січня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року заявник Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, зазначивши заінтересованими особами Криворізьку міську раду та Першу Криворізьку державну нотаріальну контору Дніпропетровської області.

Просив суд: визнати відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з права власності у розмірі 1/3 частини на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та передати її у власність Криворізької міської ради.

Ухвалою Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі завник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що цей юридичний факт має встановлюватися саме в окремому порядку у цивільному судочинстві. Наполягає на тому, що висновок суду першої інстанції про необхідність вирішення данного спору у порядку позовного провадження є помилковим, суд формально підійшов до розгляду матеріалів.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник Криворізької міської ради зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи заявнику АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлено вимогу не лише про визнання спадщину відумерлою, але й про передачу відповідного спадкового майна у власність Криворізької міської ради, тобто заява містить вимоги позовного (майнового) характеру. Враховуючи, що заявником заявлена вимога про передачу відумерлої спадщини у власність Криворізької міської ради, яка підлягає розгляду в порядку позовного провадження, у вказаних правовідносинах вбачається спір про право, за таких обставин слід відмовити у відкритті провадження у справі, роз`яснивши, що заявник має право звернутися до суду в порядку позовного провадження з позовною заявою на загальних підставах.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання спадщини відумерлою (ч.ч. 1, 2ст. 293 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи; справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права. У спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.

Відповідно до частини 1статті 1277 ЦК Україниу разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 643/6125/16 Верховний Суд зауважив, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права.

Главою 9 розділу IV ЦПК України врегульовано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ст. 334 ЦПК України, заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.

Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Таким чином, судом першої інстанції, в порушення ст. 338 ЦПК України, помилково мотивовано підстави для відмови у відкритті провадження у даній справі, зокрема, з посиланням на роз`яснення, викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", про те, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади.

Отже, сама по собі вимога заявника про передачу відумерлої спадщини у власність територіальної громади не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки це суперечить положенням ст. 338 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваній ухвалі у цій справі про те, що вказана заява містить вимоги, які підлягають розгляду за різними правилами цивільного судочинства: щодо визнання спадщини відумерлою (окреме провадження) та передачі її у власність територіальної громади (позовне провадження), а тому у вказаних правовідносинах вбачаться спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження є помилковим, оскільки наявність спору про право повинна встановлюватись за ознакою можливого заперечення суб`єктивного права особи, щодо якого виникає спір, у цій справі - права власності на квартиру. Проте, в даній справі такі особи не встановлені, а вимога заявника про передачу відумерлої спадщини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у власність Криворізької міської ради розглядається одночасно з вимогою про визнання спадщини відумерлою.

За таких обставин необґрунтованим є висновок суду про те, що в даній справі вбачається спір про право, оскільки сама по собі вимога заяви про передачу відумерлої спадщини у власність територіальної громади не може бути підставою для віідмови у відкритті провадження у справі, оскільки це суперечить положенням ст. 338 ЦПК України.

З огляду на зазначене, оскаржувану ухвалу не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Ухвалу Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2025 рокускасувати та направити заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», заінтересовані особами: Криворізька міська рада та Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання спадщини відумерлою до Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: