КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №552/7621/24
Провадження № 2/552/419/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Безугла А.Г.

за участю представника позивача Пономаренко В.В., представника відповідача Чемерис В.М.

розглянувши в залі суду в підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ліквідатора ВАТ «Полтавський завод ГРЛ» арбітражного керуючого Болтіка Сергія Михайловича, третя особа Перша полтавська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні представник позивача Пономаренко В.В. позовні вимоги підтримала, просить залучити до участі у справі як співвідповідача Міністерство юстиції України. Своє клопотання обґрунтовує тим, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тому з врахуванням ч.4 ст. 58 ЦПК України , приписів Положення про Міністерство юстиції України , просила клопотання задовольнити.

Клопотання представника відповідача щодо застосування відповідальності за зловживання процесуальними правами позивачем вважає безпідставним. ОСОБА_1 дійсно подавались аналогічні позови, які ухвалою суду залишені без руху, проте враховуючи, що позивач перебуває за межами України, тому представник мала узгодити з ним позицію. Подавши другий раз позовну заяву, яка була залишена без руху через відсутність квитанції про сплату судового збору, яка була втрачена, тому представнику потрібен був час для отримання її повторно. Просила відмовити в задоволенні клопотання.

Клопотання представника відповідача щодо закриття провадження вважає безпідставним , оскільки наявний спір про право, а саме право на спадкове майно , який може бути вирішений лише в позовному провадженні, а не в окремому. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Представник відповідача Чемерис В.М. клопотання представника позивача щодо залучення співвідповідачем Міністерства юстиції України вважає безпідставним, оскільки між позивачем та Міністерством юстиції України відсутні матеріально-правові відносини і останні не претендують на предмет спору, не є обтяжувачем. Просив відмовити в задоволенні клопотання.

Клопотання про застосування відповідальності за зловживання процесуальним правами позивачем підтримав з підстав , що в ньому викладені та просив задовольнити.

Клопотання про закриття провадження по справі підтримав та просив задовольнити. Предметом позову є скасування записів про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.06.2005 року та від 25.06.2005 року. Відсутній суб`єкт матеріально-правових відносин , який би мав перед позивачем обов`язки, які з них випливають , тобто відсутня особа, яка має відповідати за позовом, а тому відсутній спір, що є підставою для закриття провадження у справі за п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідач Ліквідатор ВАТ «Полтавський завод ГРЛ « арбітражний керуючий Болтік С.М. у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи , надав суду відзив на позовну заяву в якому міститься клопотання щодо розгляду справи в його відсутність.

Представник третьої особи Першої полтавської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи.

Передбачені ч.2 ст.198 ЦПК України підстави для відкладення підготовчого судового засідання судом не встановлені.

Частинми 1 та 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Ч.1 ст. 42 ЦПК України визначено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до норм статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Сторони користуються рівними процесуальними правами ( ч.1 ст. 49 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Отже, процесуальний закон наділяє правом заміни відповідача або залучення належного відповідача виключно позивача і відповідно до положень ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Частиною 4 ст.51 ЦПК України визначено, що про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Таким чином, клопотання представника позивача про залучення співвідповідача Міністерства юстиції України підлягає задоволенню.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування відповідальності за зловживання процесуальним правами позивачем суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до ст.2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Як зазначено в ч.4 ст.44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, то суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути таку скаргу, заяву, клопотання.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06.09.2018, справа №552/2378/17).

Зловживання процесуальними правами - це цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), з метою перешкоджання гарантованому у пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Зловживання правами характеризуються умислом, спрямованим на порушення порядку цивільного судочинства.

Характерними ознаками зловживання процесуальними правами є: формальне, непропорційне використання процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, недобросовісність дій, умисний характер, завідома несумлінність.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються з видимістю реалізації законних прав особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою взагалі перешкоджання розгляду справи.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Такі висновки наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №337/474/14.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п.3 ст. 35 Конвенції, мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ.

При цьому, суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Приймаючи до уваги обставини на які посилався представник позивача в обґрунтування заявленого клопотання, письмові заперечення представника позивача з посиланням на відповідні обставини, суд дійшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про застосування відповідальності за зловживання процесуальним правами позивачем з відповідним наслідками.

Згідно п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» у контексті п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, зазначено, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення, за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З практики ЄСПЛ випливає, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу juranovitcuria. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 08.06.2021 року по справі №662/397/15-ц.

Частиною1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами 2, 4 цієї статті визначено справи, які суд розглядає в порядку окремого провадження.

Згідно ч.6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Позивач звернувся до суду з позовом що стосується захисту його прав як спадкоємця та неможливості оформити спадкові права в досудовому порядку.

Таким чином, існує спір про право, а саме про право спадкоємця на спадкове майно, що унеможливлює розгляд справи в порядку окремого провадження.

Приймаючи до уваги обставини на які посилаються представник позивача та представник відповідача щодо вирішення даного клопотання, підстави для задоволення клопотання відсутні.

Беручи до уваги, що по справі відповідно до вимог ст.189 ЦПК України виконані необхідні завдання підготовчого провадження, суд вважає за доцільне закрити підготовче засідання і призначити справу до розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

Керуючись ст. ст. 196-198, 200 ЦПК України , -

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання представника позивача ОСОБА_2 .

Залучити по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ліквідатора ВАТ «Полтавський завод ГРЛ» арбітражного керуючого Болтіка Сергія Михайловича, третя особа Перша полтавська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна як співвідповідача Міністерство юстиції України, про що направити їм копію ухвали та позовну заяву з додатками.

Роз`яснити, що відповідач може подати відзив на позов, оформлений з додержанням вимог ст.178 ЦПК України, у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали .

До відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі не додані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказу іншим учасникам справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами.

Відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

У задоволенні клопотань представника відповідача Чемерис Віталія Михайловича відмовити.

Закрити підготовче провадження та призначити до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ліквідатора ВАТ «Полтавський завод ГРЛ» арбітражного керуючого Болтіка Сергія Михайловича, третя особа Перша полтавська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна на 14 год. 27 травня 2025 року.

Викликати сторони, третю особу в судове засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 04 квітня 2025 року.

Головуючий Ж.В.Кузіна