Справа № 138/1461/19
Провадження №:2/138/2/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:

головуючого судді Київської Т.Б.,

за участю: секретаря Бугери І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сушака А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «МПТ-71» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку порушення встановлених строків їх виплати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що він працював в ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» в періоди з 10.04.2007 по 20.03.2015 та з 08.12.2015 по 28.02.2018. Звільнений з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП. В день звільнення розрахунки по заробітній платі не проводились та на час звернення до суду з позовом відповідачем заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати не погашена. Згідно довідки ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» заборгованість із заробітної плати перед позивачем становит 56 316 грн. 95 коп. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 56 316 грн. 95 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 59 667 грн. 30 коп.; компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати в сумі 4397 грн. 50 коп.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.05.2019 вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

01.07.2019 до суду надійшов відзив на позов, який мотивований тим, зокрема, що основним доказом існування заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 є довідка ПАТ "Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів № 37 від 27.03.2018, видана за підписом бухгалтера ОСОБА_2 . Разом з тим, вказана довідка була видана ОСОБА_2 після її звільнення. Крім того, вона сама ж в рамках кримінального провадження власноручно надала пояснення, в якому зазначила, що згідно договору № 2 від 07.06.2017 термін її повноважень, як працівника, закінчився 28.02.2018, а тому така довідка є недійсна. Крім того, довідка була підписана ОСОБА_3 , який на час видачі довідки був теж звільнений. Таким чином, позивач не надав жодного доказу реального існування заборгованості та підтвердження суми такої заборгованості. Крім того, позивач отримував виплати, в тому числі й по заборгованості заробітної плати, які перераховувались на його картковий рахунок. Особисто щодо отримання коштів, ОСОБА_1 до заводу не звертався, так як і після багатьох повідомлень відповідача не з`являвся. Також ОСОБА_1 був зареєстрований як ФОП та продавав ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлади» товари по значно завищеним цінам, а тому відносно нього було відкрито кримінальне провадження щодо розтрачання коштів підприємства. Також представник відповідача зазначив, що позивач отримував заробітну плату у збільшеному розмірі, а відтак заборгованості у підприємства перед ним немає. Зважаючи на викладене, представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити в цілому, оскільки наявність заборгованості позивачем не доведено, а тому і середній заробіток не може бути стягнутий.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.07.2019, за клопотанням сторін, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті на підготовче судове засідання.

19.07.2019 до суду надійшла відповідь на відзив мотивована тим, зокрема, що довідка № 37 від 27.03.2018 дійсна, оскільки ОСОБА_4 працювала на посаді бухгалтера до 31.03.2018. Також позивач зазначив, що він разом з іншими працівниками звертався з колективними зверненнями до відповідача про виплату заборгованості по заробітній платі та, зокрема, до управління Держпраці у Вінницькій області. Згідно відповіді управління Держпраці, станом на 05.05.2018, у відповідача наявна заборгованість перед працівниками в сумі 519 973 грн. 72 коп. в тому числі компенсація за невикористані відпустки в сумі 99310 грн. 12 коп. та було накладено на відповідача санкцію в сумі 11 169 грн. Також, 25.03.2019 позивач знову звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, однак жодних дій виконано не було. Решта доводів представника відповідача не стосуються предмету позову.

30.07.2019 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив мотивовані тим, зокрема, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували виконання ОСОБА_4 повноважень бухгалтера на час видачі довідки № 37 від 27.03.2018. Крім того, з відомостей з пенсійного фонду слідує, що в березні 2018 року в графі навпроти ОСОБА_4 стоять нулі щодо відпрацьований робочих днів, що свідчить про те, що вона вже не працювала. Також, ОСОБА_4 надала пояснення в рамках кримінального провадження, де власноруч написала пояснення, що згідно договору № 2 від 07.06.2017 термін її повноважень, як працівника закінчився 28.02.2018, а отже ряд довідок вона просила вважати недійсними. Крім того, представник відповідача вважає неналежними доказами копії з журналу на шести аркушах, оскільки позивачем не зазначено, в який спосіб такі докази ним було отримано. Також, надані позивачем копії листів-звернень свідчать про те, що він жодного разу не звертався до відповідача про виплату заборгованості по заробітній платі. Зважаючи на викладене, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено жодної з позовних вимог.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.09.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.10.2019 було витребувано докази.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.10.2019 виправлено описку в ухвалі суду від 04.10.2019.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30.10.2019 було оголошено перерву в судовому засіданні з метою виклику свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.12.2019 за клопотанням позивача витребувано докази, повторено виклик свідка ОСОБА_5 .

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19.12.2019 піддано приводу свідка ОСОБА_6 , викликано свідка ОСОБА_7 .

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.01.2020 відкладено судове засідання та встановлено строк для сторін спору для погодження експертної установи.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 04.02.2020 за клопотання представника відповідача, призначено у справі судову економічну експертизу проведення якої за погодженням сторін доручено ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон».

02.01.2025 до суду надійшов висновок експерта.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.01.2025 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.03.2025 за клопотанням представника відповідача викликано в судове засідання експерта.

Позивач в судовому засіданні 01.04.2025 позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та відповіді на відзив. Під час судового розгляду, надав суду пояснення про те, зокрема, що він працював в ПАТ "Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів" на посаді заступника голови правління з маркетингу та правового забезпечення. Він звільнився 28.02.2018, однак остаточного розрахунку з ним проведено не було. Заборгованості відповідача перед ним становить 56 316 грн. 95 коп. Вказана сума підтверджується довідкою № 37 від 27.03.2018 виданою ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за підписом головного бухгалтера Охмак Л.П. та голови правління Каштанюка Г.Г. На час видачі вказаної довідки ОСОБА_4 працювала ще у відповідача, але уже на підставі цивільно-правової угоди. В подальшому, в квітні, травні та червні вона працювала не офіційно. Також, позивач повідомив, що одразу не звертався до відповідача про виплату заборгованості, оскільки між трудовим колективом, до складу якого входив також позивач та новим керівництвом заводу була домовленість про виплату всіх належних сум за три місяці у зв`язку з відсутність коштів, однак жодних дій вчинено не було. В подальшому, трудовий колектив звертався в тому числі до відповідача із зверненням про виплату заборгованості. На час звернення до суду з позовом, заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі не погашено. Крім того, зазначив, що акт виконаних робіт від 31.03.2018 був дійсно підписаний ОСОБА_3 , однак при зазначенні дати складання такого акту могли допустити помилку. Не заперечував обставину, що в березні 2018 року йому було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 9795,10 грн. Зазначив, що цю суму не було враховано в довідку № 37, а тому її слід відняти від суми основної заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.04.2025 проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Під час судового розгляду також зазначив, що позивач не звертався з вимогою про сплату заборгованості до відповідача. Зазначив, що ще в березні 2018 року позивачу було виплачено частину заборгованості на картку АТ КБ "Приватбанк". В подальшому на всі рахунки заводу було накладено арешт, а тому відповідач був позбавлений можливості погашати заборгованості шляхом виплати на карткові рахунки. Зважаючи на такі обставини, заборгованість погашалась за рахунок грошових надходжень від власників підприємства шляхом наручної видачі таких коштів. Разом з тим, на неодноразові виклики до заводу за отриманням виплати по заборгованості позивач не з`являвся. Також зазначив, що жодної заборгованості перед позивачем у заводу не має, оскільки ОСОБА_1 отримував зарплату більшу, ніж це було передбачено його контрактом, в тому числі за рахунок того, що позивач як ФОП продавав заводу товари за значно збільшеними цінами. Крім того, довідка № 37 від 27.03.2018, які позивач надав на підтвердження заборгованості не може бути належним доказом, оскільки її видано особами, які не мали права на її видачу. Так, ОСОБА_4 працювала на посаді головного бухгалтера ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» лише до лютого 2018 року, а в ОСОБА_3 27.03.2018 був останній робочий день. Також, в межах кримінальних проваджень, які були відкриті відносно позивача, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та інших осіб, ОСОБА_4 сама визнала, що працювала лише по лютий 2018 року та довідки, яка видала, є недійсними. Крім іншого, представник відповідача зазначив, що позивачем було пропущено строк звернення до суду про стягнення середнього заробітку, оскільки згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП УКраїни особа може звернутись до суду протягом трьох місяців з дня, коли дізнався або міг дізнатись про порушення його прав. Також, зазначив, що більшість документів після зміни керівництва заводу, зокрема, бухгалтерська документація, протоколи, печатки тощо зникли. Зазначив, що з розрахунків в документах доданих до матеріалів справи наявна заборгованість, однак по факту заборгованості не може бути, оскільки ОСОБА_1 отримував значні суми від заводу. Крім того, зазначив, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки шахрайства, оскільки завод, при наявності заборгованості перед працівниками, виплачував позивачу значні суми коштів, тоді як мав в першу чергу погашати заборгованість по заробітній платі. Зважаючи на викладене, просив в задоволенні позову відмовити в повній мірі.

Заслухавши позивача, представника відповідача, показанння свідків, дослідивши матеріали справи, відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України слідує, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач працював в ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» в періоди з 10.04.2007 по 20.03.2015 та з 08.12.2015 по 28.02.2018. Дана обставина підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої на ім`я « ОСОБА_1 » (Т.1,а.с.9-15).

Позивач надав суду копію контракту від 23 вересня 2015 року, згідно якого він виконував повноваження заступника голови правління ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» (Т.1,а.с.16). В судовому засіданні позивач підтвердив ту обставину, що фактично до виконання обов`язків, передбачених вказаним контрактом, приступив лише 08.12.2015.

У статті 21 КЗпП України зазначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Зі змісту вказаної норми слідує, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно наказу № 1-к від 28.02.2018 позивача було звільнено з ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (Т.1,а.с.15).

19.11.2019 відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач змінив назву на «ПАТ «МПТ-71», а також змінив адресу місцязнаходження.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначено таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Абзацом 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що останнім робочим днем ОСОБА_1 було 28.02.2018. Як стверджує позивач, при звільненні з роботи остаточний розрахунок з ним проведений не був.

На підтвердження зазначеної обставини позивач надав суду довідку № 37 від 27.03.2018 видану ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за підписом головного бухгалтера ОСОБА_4 та голови правління Каштанюка Г.Г. Зі змісту довідки слідує, що заступник голови правління з маркетингу та правового забезпечення ОСОБА_1 звільнився з роботи 28.02.2018. Станом на 27.03.2018 заборгованість перед працівником із заробітної плати становить 56 316 грн. 95 коп., заборгованість по підзвітним сумам становить 16 259 грн. 59 коп. (Т.1, а.с.20).

Разом з тим, в судових засідання представник відповідача заперечив щодо наявності перед позивачем заборгованості по заробітній платі, оскільки позивачу було виплачено заробітну плату, однак жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини суду надано не було. Більш того, керівником відповідача суду була надана довідка щодо залишку на бухгалтерських рахунках щодо найманих працівників за трудовими договорами №132 від 21.01.2020, з якої слідує, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати заробітної плати перед відповідачем, однак у розмірі 38167,85 грн. (Т.2., а.с.233).

Відсутність повного розрахунку при звільнені позивача також підтверджується іншими матеріалами справи.

Так, згідно п. 3.1 Контракту, заробітна плата позивачу за календарний місяць встановлювалась у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп., надбавка за інтенсивність праці та особливий характер роботи - 1600 (одна тисяча шістсот) гривень (Т.1, а.с.18).

Крім того, суду було надано копію положення про оплату праці посадових осіб ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлади», затверджене рішенням Наглядової ради, оформленим у виді протоколу № 92 від 10.03.2016, з якого слідує що, зокрема, ОСОБА_1 було встанолено посадовий оклад в розмірі 3000,00 грн та встановлено додаткові доплати, які не можуть перевищувати 4500,00 грн. (Т.1, а.с. 46).

Представник відповідача в судовому засіданні зазначав, що до повноважень позивача відносилось ознайомлення персоналу із вказаним положенням, однак жодних доказів на підтвердження вказаної обставини суду надано не було. Також суду не надано доказів ознаймолення позивача із вказаним положенням.

Стороною відповідача було надано суду витяг щодо руху коштів по картковому рахунку № НОМЕР_2 , з якого слідує, що ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, отримував оплату від АТ «Могилів-Подільський завод «Газприлади», а саме: за період з 29.12.2015 по 18.02.2015 включно в загальному розмірі 128 241,85 грн.; за період з 29.11.2016 по 18.02.2016 включно в загальному розмірі 76 101,65 грн.; за період з 18.12.2017 по 07.03.2017 включно в загальному розмірі 124 927,55 грн.; 11.01.2018 та 03.01.2018 на загальну суму 7112,95 грн., а всього за вказані періоди 336 384,00 грн. (Т.1,а.с.149-152).

Як вже вище судом було зазначено, статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата має таку структуру: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Зі змісту вказаної норми слідує, що кошти отримані позивачем як фізичною особою-підприємцем не стосуються заробітної плати, а отже вказані обставини не підтверджуються відсутність заборгованості перед позивачем.

Також, твердження представника відповідача про відсутність перед позивачем заборгованості по заробітній платі, оскільки ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлади» мав погашати заборгованість по заробітній платі перед працівниками, а не виплачувати ОСОБА_1 вказані вище суми суд вважає безпідставним, оскільки вказані дії свідчать про порушення саме з боку самого ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлади», а не позивача.

Представник відповідача зазначає, що вказані вище перерахування на картковий рахунок позивача свідчать про наявність в його діях ознак шахрайства. Разом з тим, ні вироку з відміткою про набрання ним законної сили, ні жодних інших доказів притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності суду надано не було.

В свою чергу, стороною позивача суду надано виписку з Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 22.03.2019 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнобов`язкового державного соціального страхування, з якої слідує, що з 2007 року по 2018 рік ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату та за який період було сплачено страхові внески.

Так, з вказаної виписки слідує, що ОСОБА_1 було нараховано такі суми:

- за 2007 рік: квітень 317,65 грн., травень 547,37 грн., червень 1085,00 грн., липень 800,00 грн., серпень 800,00 грн., березень 800,00 грн., жовтень 800,00 грн., листопад 800,00 грн., грудень 900,00 грн., а всього разом 6850,02 грн.;

- за 2008 рік: січень 1000,00 грн., лютий 800,00 грн., березень 1561,44 грн., квітень 1100,00 грн., травень 1150,00 грн., червень 1655,26 грн., липень 2076,58 грн., серпень 401,62 грн., вересень 900,00 грн., жовтень 1184,97 грн., листопад 900,00 грн., грудень 905,00 грн., а всього разом 13 634,84 грн.;

- за 2009 рік: січень 905,00 грн., лютий 610,87 грн., березень 905,00 грн., квітень 925,00 грн., травень 581,90 грн., червень 462,50 грн., липень 930,00 грн., серпень 465,00 грн., вересень 766,74 грн., жовтень 847,08 грн., листопад 633,38 грн., грудень 902,22 грн., а всього разом 8934,69 грн.;

- за 2010 рік: січень 752,85 грн., лютий 920,12 грн., березень 998,77 грн., квітень 3329,87 грн., травень 450,98 грн., червень 503,73 грн., липень 516,28 грн., серпень 795,33 грн., вересень 892,70 грн., жовтень 1461,29 грн., листопад 973,04 грн., грудень 2008,00 грн., а всього разом 13 602,96 грн.;

- за 2011 рік: січень 922,68 грн., лютий 970,92 грн., березень 1009,25 грн., квітень 986,40 грн., травень 1051,20 грн., червень 2119,82 грн., липень 2436,27 грн., серпень 1772,15 грн., вересень 1393,36 грн., жовтень 2553,17 грн., листопад 2352,54 грн., грудень 1903,85 грн., а всього разом 19 471,62 грн.;

- за 2012 рік: січень 1892,16 грн., лютий 6926,64 грн., березень 2017,23 грн., квітень 2137,41 грн., травень 2200,00 грн., червень 1167,66 грн., липень 2099,95 грн., серпень 2696,93 грн., вересень 2765,08 грн., жовтень 2514,50 грн., листопад 2624,44 грн., грудень 2129,51 грн., а всього разом 31 171,51 грн;

- за 2013 рік: січень 1825,77 грн., лютий 1840,00 грн., березень 1329,75 грн., квітень 2300,03 грн., травень 2382,49 грн., червень 2021,91 грн., липень 1150,00 грн., серпень 1266,41 грн., вересень 1204,76 грн., жовтень 1900,00 грн., листопад 1315,07 грн., грудень 1359,12 грн., а всього разом 19 865,31 грн;

- за 2014 рік: січень 2190,47 грн., лютий 2300,00 грн., березень 2300,00 грн., квітень 1768,46 грн., травень 1916,44 грн., червень 1782,70 грн., липень 1813,91 грн., серпень 2437,63 грн., вересень 1862,63 грн., жовтень 3454,12 грн., листопад 2457,12 грн., грудень 2508,28 грн., а всього разом 26 791,76 грн;

- за 2015 рік: січень 1921,37 грн., лютий 2522,60 грн., березень 1848,05 грн., квітень 3367,00 грн., травень 3367,00 грн., червень 3367,00 грн., липень 3367,00 грн., серпень 3367,00 грн., грудень 3200,01 грн., а всього разом 26 327,03 грн;

- за 2016 рік: січень 3899,34 грн., лютий 4600,00 грн., березень 4074,28 грн., квітень 2250,00 грн., липень 4148,00 грн., серпень 3639,94 грн., вересень 3507,47 грн., жовтень 3527,16 грн., листопад 3662,62 грн., грудень 3298,89 грн., а всього разом 36 607,70 грн.;

- за 2017 рік: січень 2767,50 грн., лютий 3767,02 грн., березень 3626,80 грн., квітень 3675,90 грн., травень 4316,38 грн., червень 4251,97 грн., липень 3713,93 грн., серпень 3694,53 грн., вересень 3183,24 грн., жовтень 4280,77 грн., листопад 4342,22 грн., грудень 4340,33 грн., а всього разом 45 960,81 грн;

- за 2018 рік: січень 4413,52 грн., лютий 4110,60 грн., а всього разом 8824,12 грн.

Таким чином, за весь період роботи ОСОБА_1 в ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлади» його нарахована заробітна плата складає 258 042,37 грн. (Т.1,а.с.21-24).

З наданої суду представником відповідача відомості розподілу виплати ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» слідує, що ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата на картковий рахунок в АТ КБ «Приватбанк», а саме за такі періоди: - 28.12.2015 - 1000,00 грн.; - 21.01.2016 - 500,00 грн.; 15.02.2016 - 500,00 грн.; 25.02.2016 - 500,00 грн.; 09.03.2016 - 300,00 грн.; 18.03.2016 - 500,00 грн.; 01.04.2016 - 500,00 грн.; 27.04.2016 - 1000,00 грн.; 26.05.2016 - 13326,88 грн.; 26.05.2016 - 1480,06 грн.; 10.06.2016 - 2000,00 грн.; 12.08.2016 - 800,00 грн.; 30.08.2016 - 500,00 грн.; 12.09.2016 - 500,00 грн.; 27.09.2016 - 500,00 грн.; 03.10.2016 - 500,00 грн.; 18.10.2016 - 500,00 грн.; 27.10.2016 - 500,00 грн.; 08.11.2016 - 500,00 грн.; 16.11.2016 - 500,00 грн.; 01.12.2016 - 500,00 грн.; 29.12.2016 - 500,00 грн., що в загальному розмірі становить 26 406,94 грн.; - 27.01.2017 - 3000,00 грн.; 13.04.2017 - 1000,00 грн.; 29.05.2017 - 1000,00 грн.; 20.07.2017 - 1000,00 грн.; 27.07.2017 - 500,00 грн.; 28.08.2017 - 2000,00 грн.; 03.10.2017 - 500,00 грн.; 14.11.2017 - 600,00 грн.; 12.12.2017 - 800,00 грн.; 18.12.2017 - 1000,00 грн.; 28.12.2017 - 1000,00 грн., що в загальному розмірі становить 12 400,00 грн.; - 30.03.2018 - 9795,10 грн. (Т.1,а.с.57-90). В загальному виплачено 49 602,04 грн.

Тобто, враховуючи те, що 30.03.2018 позивачу було виплачено 9795,10 грн. та те, що сам позивач визнав цю обставину, слід вважати, що ця сума є погашенням боргу по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, а тому зазначену суму слід відняти від загального розміру заборгованості по заробітній платі.

З вказаних вище документів слідує, що різниця між нарахованою та виплаченою заробітною платою лише за період з 28.12.2015 по 30.03.2018 складає 44 990,60 грн. (94 592,64 нарахована заробітна плата 49 602,04 виплачена заробітна плата = 44 990,60).

Крім того, суду надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 2149 від 06.08.2019, в якій відображо суму доходу ОСОБА_1 в період з І кварталу 2007 року по І квартал 2019 року (Т.1,а.с.158-162).

З вказаної вище відомості слідує, що ОСОБА_1 за вказаний вище період було нараховано ПрАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлад» заробітну плату у розмірі 264875,35 грн., а виплачено 181355,05 грн. Також різниця утриманого, але не перерахованого податку на доходи фізичних осіб становить 10824,05 грн. (41628,69 грн. сума нарахованого податку 30786,84 грн. сума перерахованого податку). Тобто, різниця між нарахованою та виплаченою заробітною платою, з вирахуванням податків, становить 72696,25 грн.

В судовому засіданні стороними було надано детальні розрахунки до вказаної вище відомості. Так, з наданого позивачем розрахунку слідує, що розмір заборгованості за період з 2007 року по 2018 рік становить 63 190,81 грн., тоді як з розрахунку сторони відповідача вказана заборгованості становить 24 611,34 грн. (а.с.55,56).

Крім того, на підтвердження наявності заборгованості позивачем надано суду лист Управління Держпраці у Вінницькій області № 02-Ко266/05-75 від 25.05.2018 та акт інспекційного відвідування № ВН848/204/АВ від 07.05.2018 з яких слідує, що відповідним інспекційним відвідування встановлено, що ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» здійснили порушенняє, а саме: не виконують умови колективного договору (сТ.19 КЗпПУ), не дотримують строки виплати заробітної плати (ч.1, 2 ст. 115 КЗпПУ), не виплачують заробітну плату працівникам при наданні щорічних відпусток (ч. 4 ст. 115 КЗпПУ), не виплачують компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати (ст. 34 ЗУ «Про оплату праці»), не виплачують розрахункові кошти при звільненні працівників (ст. 116 КЗпПУ), у т.ч. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, у разі невиплати належних сум звільненим; не виплачують середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпПУ). Загальна сума заборгованості перед працівниками товариства на 05.05.2018 складає 519 973,72 грн., у т.ч. компенсація за невикористані відпустки 99 310,12 грн. За результатами, на усунення порушень, виявлених відповідним заходом контролю, ОСОБА_6 внесений припис, якому зазначена дата погашення заборгованості із виплати заробітної плати 07.06.2018. Також, 22 травня 2018 року управлінням на підприємство накладено штрафну санкцію за ст. 265 КЗпПУ в сумі 11 169,00 грн. (Т.1,а.с.121-132).

З наданого суду додатку до акту інспекційного відвідування № ВН848/204/АВ від 07.05.2018 слідує, що заборгованість ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати перед ОСОБА_1 становить 38167,85 грн. Разом з тим, в акті чітко зазначено, що перевірка проводилась з 2017 року по поточний період 2018 та про те, що попередній захід контролю підпримєства відбувався з 16.05.2016 по 17.05.2016. Акту перевірки за 2016 рік суду надано не було (Т.2, а.с.41).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні 27.11.2019 надала показання про те, що вона є колегою ОСОБА_1 з 2002 чи 2003 року. Вона також є позивачем у подібній справі. Позивач допомагав їй складати позовну заяву. Працювала в ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» з 1989 по 2005 у відділі бухгалтерії, з 2005 по 2016 планово-навчальний відділ, з 2016 по червень 2018 виконувала обов`язки бухгалтера. З квітня 2016 по травень 2018 за контрактом. Потім за цивільно-правовим договором. Довідку № 37 від 27.03.2018 видала вона ж. Голова правління Каштанюк М.М. теж підписував довідку. Довідку обраховувала згідно контракту, в тому числі з всіма необхідними виплатами. Заборгованість відображена у виді довідки, оскільки заробітна плата розраховувалась в програмі 1С, де було вказано скільки нараховано і скільки утримано. Суму матеріальної допомоги при звільненні не пам`ятає. В березні 2018 року вона працювала на підставі цивільно-правової угоди. Кожен місяць заробітну плату нараховувала ОСОБА_8 , яка пішла в декрет приблизно в січні 2018 року. В обов`язки свідка входили обов`язки щодо банківської та податкової звітності. ОСОБА_9 працювала головним бухгалтером до 21 квітня 2016 року. До програми 1С мали доступ крім свідка також програмні техніки. В 2017 році та 2018 році свідок подавала балансову фінансову звітність в податкову. Був також звіт 1ПВ, помісячний, де відображалась сума заробітної плати, в тому числі заборгованості по заробітній платі. Однак, заборгованість в 1ПВ вона не показувала, щоб уникнути перевірки з податкової, тоді як заборгованість фактично була. В 2015 році появилась заборгованість та до 2018 році була. З часу призначення на посаду головного бухгалтера вона надавала працівникам інформацію про наявність заборгованості, а саме були картки де відображалась сума заборгованості. Суму ОСОБА_1 було обраховано в 1С, так само як і по кожній людині. Картка з заробітною платою підшивались в папки і зберігались на заводі. В головні книзі зазначено лише дебит та кредит, а також загальні суми. Щомісячно кожному працівнику видавався листок, із відображенням суми заборгованості на початок та кінець поточного місяця. В квітні 2018 року вона здала звітність за І квартал 2018 року. ОСОБА_10 попросив її залишитись, бо в них не було бухгалтера і свідок до травня 2018 року вона ще пропрацювала. З червня 2018 року вона вже не виходила. Довідки зробила 27.03.2018 та віддала ОСОБА_11 . ОСОБА_12 знаходилась в неї в сейфі. Книга реєстрації вихідної документації була і в бухгалтерії, і в ОСОБА_11 . Позивачу при звільненні надавалась картка розрахунку з працівником. Письмових запитів на видачу довідок ніхто не надавав. ОСОБА_11 їй сказав, щоб вона видавала довідки на вимогу колишніх працівників. В ОСОБА_1 був доступ до програми 1С. За період з 2016 року по 2018 рік вона перераховувала ФОП ОСОБА_1 , однак точної суми не пам`ятає. Свідок нікому не повідомляла свій пароль від доступу до програми 1С. Бухгалтерську роботу під час перевірки ніхто крім свідка не робив, ОСОБА_6 доступу не мав. Інспектору надавались всі документи, які вона вимагала. Загальна заборгованість по підприємству становить близько 900 тис. грн. Жодних документів вона надати не може, оскільки всі документи залишились на заводі. Вона не могла помилитись при розрахунку заборгованості. Інформація по заробітній платі яка нараховувалась така й повідомлялась до пенсійного фонду.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 14.01.2020 надав показання про те, зокрема, що працював у ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлад» з середини березня 2018 року до 24.04.2018 року на посаді фінансового директора, а після перейменування працював уже на посаді заступника близько чотирьох-п`яти місяців. Головним бухгалтером на підприємстві була ОСОБА_13 , яка в кінці березні 2018 року звільнилась, однак за проханням власника підприємства вона приходила та вела бухгалтерію орієнтовно до 10 травня 2018 року. Чи працювала вона офіційно не знає, розраховувався з нею власник за власні кошти. Працювала вона сама, оскільки у неї були усі паролі, підпис в банку. Також зазначив, що знає про те, що на момент звільнення позивача у підприємства перед ним була заборгованість, однак у якому розмірі незнає. У травні 2018 року була перевірка держпраці, яка встановила, що розмір заборгованості по заробітній платі підприємства перед працівниками становила близько 500000,00 грн. за що їх у подальшому оштрафували. Акт перевірки він підписував. Всю інформацію для інспектора надавала ОСОБА_13 , він лише підписував, не перевіряючи. Печатка була у сейфі і нею міг він користуватись, і ОСОБА_13 також. Щодо додатку до акту перевірки в якому зазначено суми заборгованостей перед працівниками, то підтвердив, що його підписував він.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні 15.01.2020 надала показання про те, зокрема, що дійсно проводила перевірку у ПАТ «Могилів-Подільський завод «Газприлад» весною 2018 року. Під час перевірки вона розмір заборгованості підприємства перед працівниками самостійно не перевіряла. Заборгованість по заробітній платі встановлювалась на підставі документів наданих їй самим же підприємством, суми яких фактично були зазначені в акті. На той час вона працювала з фінансовим директором ОСОБА_6 , який і надав їй список заборгованості по заробітній платі по кожному працівнику та інші документи, що їй потрібні були. Також повідомила, що під час здійснення перевірки бухгалтером була ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, вказані вище докази в їх сукупності підтверджують ту обставину, що в ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» є заборгованість щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати перед ОСОБА_1 .

При вирішення розміру заборгованості відповідача щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати суд бере за основу довідку довідку № 37 від 27.03.2018 видану ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» з таких підстав.

Представником відповідача в судовому засіданні було зазначено, що вказана вище довідка є недопустимим доказом, оскільки була видана та підписана особами, які не мали на це права, так як ОСОБА_4 , яка працювала головним бухгалтером, працювала лише до 28.02.2018, а ОСОБА_3 27.03.2018 був звільнений.

На підтвердження вказаної обставини представник відповідача посилається на письмові пояснення ОСОБА_4 , адресовані директору ПрАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» ОСОБА_10 з яких слідує, що ОСОБА_4 просила довідки № 13, 14, 15 та 23 від 01.03.2018 вважати недійсними, оскільки вона працювала згідно договору № 2 від 07.06.2017 до 28.02.2018 (Т.1,а.с. 48).

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зважаючи на положення вказаної норми, а також те, що зазначені вище письмові пояснення не містять інформації щодо предмета доказування, суд вважає такий доказ неналежним.

Також представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_4 не мала права виконувати обов`язки головного бухгалтера, оскільки згідно положення про виконавчий орган (правління) ПАТ "Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів", а саме п. 2.2, п. 2.3, згідно яких кількісний склад Правління Товариства становить 3 особи: Голова Правління Товариства, Фінансовий директор Товариства та особа, з числа заступників Голови правління Товариства, які підзвітні Загальним зборам і Наглядовій Раді. З наданих суду змін до вказаного положення слідує, що кількісний склад Правління Товариства збільшився до 5 осіб, а саме: Голова Правління Товариства, Головний бухгалтер та особи, з числа заступників Голови правління Товариства (Т.1, а.с.49,50).

Пунктом 10.2.2.8 Статуту ПАТ "Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів" передбачено, що до виключної компетенції Наглядової ради належить, зокрема, затвердження умов трудових договорів (контрактів), які укладаються з Головою та членами Правління, встановлення розміру їхньої винагороди за такими договорами (контрактами).

Разом з тим, Наглядова рада саме затверджує умови трудових договорів, а не підписує їх з членами Правління, що спростовує твердження представника відповідача про необхідність підпису контракту члена Правління головою Наглядової ради.

Крім того, представником відповідача в ході судового розгляду неодноразово зазначенолось про заведення ряду кримінальних проваджень, зокрема, відносно ОСОБА_4 в ході досудового розслідування яких було встановлено недійсність довідки №47 від 27.03.2018, виданої за підписом ОСОБА_4 , як головного бухгалтера та ОСОБА_3 , як голови правління.

Разом з тим, як уже зазначалось вище в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_15 підтвердили ту обставину, що ОСОБА_4 фактично виконувала обов`язки головного бухгалтера до травня 2018 року, включно.

Зважаючи на те, що представник відповідача на підтвердження вказаних ним обставин не надав суду вирок або ухвалу суду, постановлених за наслідками розгляду кримінального провадження з відміткою про набрання законної сили, а тому суд вважає такі твердження безпідставними.

На підтвердження виконання ОСОБА_4 повноважень головного бухгалтера позивачем надано копію договору № 2 надання послуг від червня 2017 року. Вказаний договір підписано головою правління Каштанюком Г.Г. Строк дії договору до 31.12.2017. В подальшому між головою правління Каштанюком Г.Г. та Охмак Л.П. було укладено додаткову угоду № 1 від 28.12.2017 про продовження вказаного вище договору до 28.02.2018, а додатковою угодою № 2 від 28.02.2018 строк було продовжено до 31.03.2018 (Т.1,а.с.165-167).

Обгрунтовуючи обставину фактичного виконання ОСОБА_4 повноважень головного бухгалтера позивача надав суду акти виконання робіт (послуг) від 30.06.2017, 31.07.2017, 31.08.2017, 01.09.2017, 31.10.2017, 30.11.2017, 28.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018 та 31.03.2018, а також акти оцінки робіт до Договору надання послуг № 2 від 07.06.2017, 03.07.2017, 01.08.2017, 01.09.2017, 02.12.2017, 01.11.2017, 01.12.2017, 03.01.2018, 01.02.2018 та 01.03.2018 (Т.1, а.с.168-177).

Та обставина, що ОСОБА_4 виконувала обов`язки головного бухгалтера до 28.02.2018 сторона відповідача не заперечувала.

Крім того, акт виконання послуг від 31.03.2018 було підписано ОСОБА_3 , який на даний час вже був звільнений. В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердила ту обставину, що і ОСОБА_3 після звільнення 27.03.2018 фактично виконував обов`язки керівника. Ту обставину, що ОСОБА_16 після офіційного звільнення фактично ще продовжував працювати певний час також підтрвердив свідок ОСОБА_17 .

Суду надано виписку про звітність за 2015-2019 роки сформовану 28.03.2019 про сплату страхових внесків ОСОБА_4 , де в графі за «03.2018» навпроти графи «Страхувальни» зазначено ЄДРПОУ ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» - 03327670, відмічено в чисельнику суму заробітку для нарахування пенсії - 0,00 грн., а в знаменнику зліва: кількість днів трудових або цивільно-правових відносин, проходження військової служби в місяці - 0. В знаменнику справа: позначка про сплату страхових внесків вказано "ні" (Т.1, а.с.153).

Разом з тим, згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 847/02-15-26/08-02 від 15.10.2019 звітність ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за період лютого-квітня 2018 року подавалась в електронному варіанті із зазначенням керівника підприємства ОСОБА_3 та головний бухгалтер ОСОБА_4 . В звітності ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» в червні 2017 року зазначено, що ОСОБА_4 працювала на даному підприємстві згідно трудового договору по 06.06.2017, починаючи з 07.06.2017 по лютий 2018 року її зазначено, як працівника, за договором цивільно-правового характеру. В березні та квітня 2018 року відомості про ОСОБА_4 відсутні (Т.1, а.с.228).

Також в матеріалах справи наявна звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого внеску на загальнобов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за період з 06.2017 по 01.04.2018 рік, які були надіслані пенсійному фонду в електронному виді. Так, зокрема, за березень 2018 року звіт надійшов за підписом керівника ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_4 (Т.1, а.с.231-247 Т.2, а.с.1-28).

Згідно п. 1 Розділу 2 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 557 від 06.06.2017 електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства та на підставі Договору, що визначає взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що автор створює електронні документи у строки та відповідно до порядку, що визначені законодавством для відповідних документів в електронному та паперовому вигляді, із зазначенням всіх обов`язкових реквізитів та з використанням надійного засобу ЕЦП, керуючись цим Порядком, а також Договором (крім фізичних осіб, які не є самозайнятими особами). Створення електронного документа завершується накладанням на нього ЕЦП підписувача (підписувачів), електронної печатки (за наявності), як передбачено для аналогічного документа в паперовому вигляді.

Як слідує з п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Таким чином, зі змісту вказаних вище норм слідує, що електронний підпис ідентифікує особу, яка подає електронну звітність, що в даному випадку є звітністю про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого внеску на загальнобов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів».

Зважаючи на викладене, а також те, що звіт за березень 2018 року було подано в електронному виді ОСОБА_4 з накладенням електронного підпису, слід вважати доведеною ту обставиною, що ОСОБА_13 була допущена роботодавцем до роботи головного бухгалтера на час видачі довідки №37 від 27.03.2018.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що вказаний електронний підпис могла використати інша особа, однак також зазначив суперечливі пояснення про те, що після зміни керівництва всі ключі з електронними підписами були знищені.

Крім того, позивачем на підтвердження допустимості довідки № 37 від 27.03.2018, як доказу, надав суду копію витягу з журналу вихідної кореспонденції ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» з відміткою про видачу 27.03.2018 довідки № 37 на усну вимогу ОСОБА_1 (Т.1, а.с. 108-113).

Представник відповідача зазначив, що вказаний витяг з журналу є недопутимим доказом, оскільки позивачем не зазначено як він отримав його, а також те, що це є розголошенням корпоративної таємниці. Позивач в судовому засіданні пояснив, що вказаний витяг отримав в той же час коли отримував довідку № 37 від 27.03.2018.

Разом з тим, належні та допустимі докази на підтвердження недійсності довідки №37 від 27.03.2018 суду надано не було, як і про невідповідність копії журнала реєстрації вихідної кореспонденції відповідно його оригіналу.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає належним та допустимим доказом довідку № 37 від 27.03.2018 видану ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» за підписом головного бухгалтера Охмак Л.П., оскільки судом встановлено, що на час видачі зазначено довідки вона фактично виконувала обов`язки головного бухгалтера.

Як слідує з висновку експерта №224 за результатами проведення економічної експертизи, заборгованість по заробітній платі ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» перед ОСОБА_1 , що утворилась на день звільнення і зазначена у позовні заяві станом на 28.02.2018 підтвержується документально в меншому розмірі на суму 119644,15 грн., в тому числі заробітна плата за вирахуванням податків 53316,95 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 57695,50 грн., компенсація втрати доходу в зв`язку із порушенням строк виплати 5631,70 грн. Також, експерт зазначила, зокрема, що сплата ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» належних податків, які утриманні з заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 40152,93 грн., зокрема, податок на доходи з фізичних осіб, були перераховані до бюджету частково станом на день звільнення в сумі 28332,00 грн., станом на 06.08.2019 в сумі 28332,00, що підтверджується документально (т.3, а.с.62-81).

Крім того, у судовому засіданні 01.04.2025 експерт також зазначила, що у висновках по другому питанню було допущено описку у даті звільнення позивача, а саме зазначено 27.02.2018, тоді як вірно 28.02.2018 і той факт, що це саме описка, слідує з мотивувальної частини висновку.

Заперечення сторони відповідача з приводу того, що експерт не мала права самостійно змінити поставлені їй питання суд не бере до уваги, оскільки відповідно до п.4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, експерту надано право згрупувати та викласти питання у новій редакції, без втрати їх суті.

На переконання суду зміст згаданого вище акту інспекційного відвідування № ВН848/204/АВ від 07.05.2018 не суперечить ні висновку експерта, в частині розміру боргу по заробітній платі позивача, ні іншим матеріалам справи, оскільки перевірка проводилась, як зазначалось вище, за період з 2017 по перший квартал 2018 року.

З довідки № 37 від 27.03.2018 слідує, що заборгованість відповідача перед позивачем із заробітньої плати станом на 27.03.2018 становить 56 316,95 грн.

Разом з тим, сам же позивач визнав ту обставину, що в березні 2018 року йому було виплачено 9795,10 грн. в рахунок погашення заборгованості із заробітньої плати.

Враховуючи викладене, заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем становить 49 521,85 грн., а відтак саме така сума підлягає до стягнення.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (у редакції чинній на момент звернення до суду) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку, який передбачено ст. 233 КЗпП України.

Статтею 233 КЗпП України (у редакції чинній на момент звернення до суду) передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Така позиція суду відповідає висновку Верховного суду викладеному в постанові від 24 квітня 2019 року в цивільній справі № 607/14495/16-ц (Провадження № 61-42314св18).

З огляду на вказане, доводи щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є помилковими, оскільки її право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не було обмежене будь-яким строком.

Аналогічних висновків дійшов Верховий Суд у постанові від 19 січня 2023 року по справі №460/17052/21.

Таким чином, зважаючи на те, що з позивачем розрахунку щодо виплати йому заборгованості по заробітній платі проведено не було, а відтак днем припинення такого правопорушення є день ухвалення рішення суду.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно п.2 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно виписки з Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 22.03.2019 слідує, що заробітна плата позивача становила 4340,33 грн. в грудні 2017 року при відпрацьованих 21 робочих днях, та 4413,52 грн. в січні 2018 року при відпрацьованих 21 робочих днях, у зв`язку з чим, середньоденна заробітна плата позивача за два місяці, що передували дню звільненню становить 207 грн. 90 коп., згідно розрахунку 4340,33 грн. + 4413,52 грн. (грудень 2017, січень 2018 року) : 42 (21 день+21 день) робочих дня = 208,43 грн.

З розрахунку норми тривалості робочого часу на 2018-2024 роки та листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» № 10846/0/14-15/13 від 20.07.2015, № 78/0/206-18 від 08.08.2018, № 1133/0/206-19 від 29.07.2019, № 1133/0/206-19 від 29.07.2019, №3501-06/219 від 12.08.2020, № 47-03/520 від 12.08.2021, а також з врахування введенням в Україні воєнного стану та положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що за період з дня звільнення з 28.02.2018 по день винесення рішення суду, а саме 01.04.2025, включно, час затримки виплати заробітної плати позивача становить 1812 днів.

Зважаючи на положення згаданого вище п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати становить: - з 28.02.2018 по 01.04.2025, включно становить 377675,16 грн. (середньоденна заробітна плата 208,43 грн. х 1812 днів = 377675,16 грн.) без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо твердження сторони відповідача про те, що позивач навмисно не звертався до суду протягом тривалого часу з метою збільшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, то суд зважає на те, що саме на роботодавця покладено обов`язок виплатити усі належні суми звільненому працівнику. При цьому, саме сторона відповідача повина була б бути ініціатором належного виконання покладеного КЗпП обов`язку щодо своєчасної виплати заборгованості, зокрема, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача, поштовий переказ тощо. Тобто, звільнений працівник не може бути відповідальний за неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо сплати заборгованості по заробітній платі.

Крім того, ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства всіх форма власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого органу (особи). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до п.2 та п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою КМУ №159 від 21.02.2021 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Зважаючи на положення вказаної вище норми, а також те, що ОСОБА_1 на час працевлаштування в ПАТ «Могилів-Подільський завод газового устаткування та приладів» перебував в профспілці, від суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати 49 521,85 грн. слід відняти 18% ПДФО, 1,5% військового податку та 1% профспілки, що становить 39 369,88 грн. (49 521,85 10 151,94 = 39 369,88).

З таблиці індексів інфляції за 2016 2024 роки встановлено таку величину приросту індексу споживчих цін: 100,8 (квітень 2018) * 100 (травень 2018) * 100 (червень 2018) * 99,3 (липень 2018) * 100 (серпень 2018) * 101,9 (вересень 2018) * 101,7 (жовтень 2018) * 101,4 (листопад 2018) * 100,8 (грудень 2018) = 106 * 104,1 (2019 рік) * 105,0 (2020 рік) * 110,0 (2021 рік) * 126,6 (2022 рік) * 105,1 (2023 рік) * 112,0 (2024 рік) * 102,00 (січень-лютий 2025 року) = 1,936.

Сума компенсації обраховується шляхом множення заборгованості по заробітній платі (за вирахуванням податків) та узагальнюючий індекс інфляції (1,936-1,00 = 0,936). Таким чином сума компенсації становить 36850,20 грн. (39 369,88 * 0,936 = 36850,20 грн.).

У своєму позові позивач просила суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 120381,75 грн., яка складається з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 56316,95 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 59667,30 грн.; компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строку виплати в сумі 4397,50 грн. Під час судового розгляду клопотань про збільшення розміру позовних вимог позивачем не заявлялось. Крім того, під час судового розгляду та судових дебатів, наполягав на стягненні саме зазначеної суми. Разом з тим, як вже зазначлось вище, під час судового розгляду позивач визнав ту обставину, що у березні 2018 року йому було частково погашено заборгованість по заробітній платі у розмірі 9795,10 грн.

Відповідно до ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене вище, з метою дотримання диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за необхідне задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, на підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити до негайного виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, за один місяць.

В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору. При цьому, зважаючи на те, що при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., то саме такий розмір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.6 сТ.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що ціна позову становить 120381,75 грн., то сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1% від суми ціни позову, тобто 1203,82 грн., а тому різницю у розмірі 435,42 грн. слід стягнути з відповідача на користь Державної судової адмінстрації України.

Судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу, які просив стягнути представник відповідача слід залишити за відповідачем..

Враховуючи викладене та ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги», ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», ст. 21, 47, 94, 116, 117, 233 КЗпП України, керуючись ст. 12, 13, 77, 80, 81, 82, 141, 259, 263-266 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МПТ-71» на користь ОСОБА_1 , заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 49 521 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот двадцять одну) гривню 85 копійок; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 59667 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 30 копійок; компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строку виплати в сумі 4397 (чотири тисячі триста дев`яносто сім) гривень 50 копійок, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «МПТ-71» на користь Державної судової адміністрації України судові витрати у виді судового збору в розмірі 435 (чотириста тридцять п`ять) гривень 42 копійки.

На підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «МПТ-71», Код , місцезнаходження: вул.Зарічна, 35, корпус А, с.Бронниця Могилів-Подільського району Вінницької області, 24052.

Повний текст рішення суду складено 04.04.2025.

Суддя: Т.Б.Київська