РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 559/415/24

Провадження № 22-ц/4815/354/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука В.М. на додаткове рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 листопада 2024 року, ухвалене в складі судді Жуковської О.Ю., дата складання повного тексту рішення 28.11.2024 року, у справі № 559/415/24,

в с т а н о в и в :

В лютому 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук В.М. звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22.05.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

27.05.2024 представник відповідача адвокат Бондарчук В.Ю. подала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійно-правничу допомогу у розмірі 6299,00 грн.

Додатковим рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 листопада 2024 року заяву представника адвоката Бондарчук В.Ю. про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 299 (шість тисяч двісті дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок.

В поданій на додаткове рішення суду апеляційній скарзі представник позивача вказує на неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи. Просить суд додаткове судове рішення скасувати, у задоволенні клопотання відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що розмір витрат на правничу допомогу істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції порушив норми ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Вважає неправомірним твердження суду про те, що заява про очікуваний розмір витрат на правничу допомогу в відзиві позивача є заявою про судові витрати в розумінні ст. 141 ЦПК України.

Зазначає, що розрахунок, який був наведений представником відповідача у відзиві не є заявою в розумінні ст. 141 ЦПК України, в якій подаються саме докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи (договори, рахунки тощо).

Відзив на апеляційну скаргу відсутній.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Встановлено, що 27.09.2023 року ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги № 63/23 з адвокатським бюро «Віти Бондарчук» (а.с.81). Додатковою угодою №2 до Договору про надання правової допомоги було визначено перелік юридичних послуг, котрі Бюро зобов`язується надати клієнту (а.с.82).

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу позивач надав : договір про надання правничої допомоги № 63/23 від 27 вересня 2023 року, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 24.05.2024 року відповідно до якого судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги склали 6299,00 грн.

На підставі вказаного акту керуючою АБ «Віти Бондарчук» В.Ю. Бондарчук сформовано рахунок №1 від 24.05.2024 року на суму 6299,00 грн. (а.с.85).

Повноваження представника позивача адвоката Бондарчук В. підтверджуються долученим до справи ордером на надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до пункту 3 частини 1статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно зі статтею134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124,129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134,141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі № 922/4022/20).

З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Протилежне тлумачення розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.

Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 401/1086/23, провадження № 61-4103св24.

Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат, а не для залишення її без розгляду.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/216/23.

Як вбачається з матеріалів справи , адвокат Бондарчук В.Ю. у відзиві на позовну заяву вказала лише те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс та очікує понести відповідач у зв`язку з розглядом справи, складає 4000,00 грн за підготовку та подачу відзиву та по 1000 грн за участь представника у кожному судовому засіданні, незалежно від його тривалості.

Представник відповідача брала участь у відкритому судовому засіданні 22.05.2024 року, однак до ухвалення рішення судом першої інстанції адвокат не подав докази, що підтверджують розмір понесених відповідачем судових витрат та в порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК України не зробив заяву про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що прохання у відзиві на позовну заяву про стягнення судових витрат з позивача не є тотожними із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, враховуючи, що представник відповідача до ухвалення рішення не подавав до суду першої інстанції докази на підтвердження понесення відповідачем судових витрат на правничу допомогу, не повідомив про намір подати докази на підтвердження їх розміру після ухвалення судового рішення протягом встановленого строку, та подав заяву про відшкодування таких витрат до суду першої інстанції вже після завершення розгляду справи судом, суд першої інстанції зробив помилкові висновки про ухвалення додаткового рішення та відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу.

За встановлених обставин саме сторона відповідача, яка не вчинила передбачені процесуальним законодавством дії, має нести ризик настання відповідних негативних процесуальних наслідків своєї бездіяльності.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Керуючись ст. ст.367,368, 374,376,381-384,389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука В.М. задовольнити.

Додаткове рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 листопада 2024 року скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Бондарчук В.Ю. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2025 року.

Головуючий суддя: Гордійчук С.О.

Судді: Боймиструк С.В.

Шимків С.С.