ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 757/2965/15-ц

провадження № 61-702св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 рокуу складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Нежури В. А., Соколової В. В., і ухвалив таку постанову.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У січні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

2. На обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що

30 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі

218 000,00 дол. США на строк до 30 липня 2027 року.

3. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, видавши відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Натомість ОСОБА_1 , в порушення умов кредитного договору, своїх зобов`язань не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 05 грудня 2014 року складала 218 761,61 дол. США та складалась з:190 959,99 дол. США - заборгованості за кредитом; 12 527,30 дол. США - заборгованості по процентах за користування кредитом; 2 616,00 дол. США - заборгованості зі сплати комісії за користуванням кредитом; 2 225,65 дол. США - пені; 16,22 дол. США - штрафу (фіксована частина); 10 416,45 дол. США - штрафу (процентна складова).

4. Враховуючи наведене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з

ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 218 761,61 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада

2023 року позов задоволено частково.

6. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 202 630,28 дол. США, що складається з: 190 959,99 дол. США - заборгованість за кредитом; 10 273,12 дол. США - процентів, 1 397,17 дол. США - пені.

7. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

8. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем здійснено останній платіж 01 липня 2014 року, а тому станом на 31 жовтня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 202 630,28 дол. США, що складається з: 190 959,99 дол. США заборгованість за кредитом;

10 273,12 дол. США процентів, 1397, 17 дол. США пені. Жодних доказів на спростування заявлених позивачем розрахунків відповідачка не надала та з заявою про перерахунок сплаченої винагороди після прийняття постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 757/18057/15-ц, якою було визнано недійсними пункти 2.2.9, 2.3.8, 6.2, 7.1 кредитного договору № К3ВLGКІ5006473 від 30 липня 2007 року (в частині, яка стосується зобов`язань позичальника щомісяця сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту), не зверталась. Водночас, штраф та пеня є одним видом відповідальності, а тому не можуть разом застосовуватися за одне і те ж саме правопорушення.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

9. Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

10. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 139 412,38 дол. США, з яких: 132 403,69 дол. США за тілом кредиту; 7 008 дол. США відсотків, та 115 338,13 грн пені.

11. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

12. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції щодо визначеного розміру заборгованості, з огляду на те, що прийнятий до уваги висновок судово-економічної експертизи від 26 травня 2020 року № 2651/20-72 наданий без урахування недійсності пунктів 2.2.9, 2.3.8, 6.2 та 7.1 кредитного договору № К3BLGIKI5006473 (в частині, яка стосується зобов`язань позичальника щомісяця сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту). Водночас, апеляційний суд вважав наявний у матеріалах справи висновок експерта від 05 липня 2018 року № 3 115/18-45 обґрунтованим, оскільки експертом було враховано докази, які містять достатню інформацію для підтвердження реальної суми заборгованості відповідачки перед АТ КБ «ПриватБанк». Водночас, штраф та пеня є одним видом відповідальності та не можуть разом застосовуватися за одне і те ж саме правопорушення.

Узагальнені доводи касаційної скарги

13. 15 січня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк»звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року та залишити в силі рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року.

14. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16, від 24 січня 2018 року у справі № 917/50/17, від 14 січня 2020 року у справі № 765/2104/13-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13, від 03 червня 2020 року у справі № 359/3256/15-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 466/1669/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 652/186/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 334/1994/15-ц, від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 552/6997/19, від 12 січня 2022 року у справі № 202/34155/13, від 16 лютого 2022 року у справі № 333/4292/15-ц, від 04 квітня 2022 року у справі № 640/19220/13-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 727/11817/19, від 31 серпня 2022 року у справі № 201/11573/19, від 07 грудня 2022 року у справі № 723/437/15, від 19 квітня 2023 року у справі № 335/4991/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

15. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що визнаючи обґрунтованим висновок експерта від 05 липня 2018 року №3 115/18-45, яким у загальну суму заборгованості за кредитним договором не було нараховано винагороди та комісії, суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_1 не заявляла вимог щодо застосування наслідків недійсності пунктів 2.2.9, 2.3.8, 6.2 та пункту 7.1 договору (в частині, яка стосується зобов`язань позичальника щомісяця сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту) та такі наслідки судом не застосовувалися.

16. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину має бути заявлена як окрема вимога у позові, а тому у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для застосування таких наслідків без відповідної вимоги відповідачки.

17. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно до уваги взяв лише висновок експерта, не надавши належної правової оцінки наданим банком доказам щодо розміру заборгованості.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18. Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

19. Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/2965/15-ц, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

20. 19 березня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

21. 12 березня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Мосійчук О. В., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

22. Відзив обґрунтований посиланням на те, що рішення суду першої інстанції, яке просить заявник залишити в силі, не містить жодного розрахунку та правової точки зору суду на визначену суму заборгованості, а наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору № K3BLGK15006473 від 30 липня 2007 року, розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором. Більш того, висновок експерта від 05 липня 2018 року за

№ 3115/18-45 банком не оскаржувався.

23. Вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції щодо суперечливості та необґрунтованості висновків експерта від 26 травня 2020 року за № 2651/20-72. Натомість акцентує увагу на неврахуванні судами наданого нею висновку експертного економічного дослідження від 15 травня 2015 року

№ 1-15/05, який не оспорювався позивачем.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24. 30 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K3BLGK15006473, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кредиту розмірі 218 000,00 дол. США на придбання квартири та 43 677,00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості на строк до 30 липня 2027 року.

25. На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору,

30 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки.

26. В порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

27. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_1 станом на

05 грудня 2014 року складала 218 761,61 дол. США, зокрема: 190 959,99 дол. США - заборгованість за кредитом; 12 527,30 дол. США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 2 616 дол. США - заборгованість зі сплати комісії за користуванням кредитом; 2 225,65 дол. США - пеня; 16,22 дол. США - штраф (фіксована частина); 10 416,45 дол. США - штраф (процентна складова).

28. Згідно з висновком експерта № 3115/18-45 від 05 липня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідачки перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № К3ВLGКІ5006473 від 30 липня 2017 року станом на 05 грудня

2014 року становила 139 412 38,00 дол. США та 223 043,70 грн.

29. Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 757/18057/15-ц визнано недійсними пункти 2.2.9, 2.3.8, 6.2 кредитного договору № K3BLGK15006473, укладеного 30 липня 2007 року між

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Визнано недійсним пункт 7.1. кредитного договору № K3BLGK15006473, укладеного 30 липня 2007 року між

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , в частині, яка стосується зобов`язань позичальника щомісяця сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту.

30. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року призначено повторну судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка загальна сума заборгованості відповідачки ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 05 грудня 2014 року з урахуванням недійсності пункту 2.2.9, 2.3.8, 6.2 та 7.1 кредитного договору № К3ВLGКІ5006473 від 30 липня 2007 року, укладеного між відповідачкою та АТ КБ «ПриватБанк».

31. Згідно з висновком № 2651/20-72 за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи від 26 травня 2020 року, заборгованість відповідачки, з урахуванням недійсності пунктів 2.2.9, 2.3.8, 6.2 та 7.1 кредитного договору № К3ВLGКІ5006473, станом на 05 грудня 2014 року становить

204 697,29 доларів США та 317 916,06 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

32. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

33. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

34. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

35. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

36. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

37. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

38. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

39. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

40. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

41. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

42. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

43. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

44. Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

45. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором

№ K3BLGK15006473 від 30 липня 2007 року, утворилась заборгованість.

46. Для визначення розміру заборгованості за указаним кредитним договором, судом першої інстанції у справі, що переглядається в касаційному порядку, призначалися судово-економічна експертиза та додаткова судово-економічна експертиза, за результатами яких було надано висновок експерта

від 05 липня 2018 року № 3115/18-45 та висновок експерта від 26 травня

2020 року № 2651/20-72 відповідно.

47. Підставою для призначення у справі додаткової судово-економічної експертизи слугувало те, що постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 757/18057/15-ц визнано недійсними пункти 2.2.9, 2.3.8, 6.2 та пункт 7.1. кредитного договору № K3BLGK15006473, укладеного 30 липня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (в частині, яка стосується зобов`язань позичальника щомісяця сплачувати винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту).

48. Суд апеляційної інстанції встановив, що у висновку експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи

від 26 травня 2020 року № 2651/20-72 розмір заборгованості визначено на

65 284, 91 дол. США та 94 872, 36 грн більшим, ніж у висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 05 липня 2018 року № 3115/18-45. Разом з тим, експертом при відповіді на додаткове питання не було проведено додаткового дослідження первинних документів та обраховано прострочену заборгованість за винагородою у розмірі 2 279, 72 дол. США та пеню за прострочення винагороди в розмірі 30 188,58 грн.

49. З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про неврахування зазначеного висновку, як доказу визначення розміру заборгованості.

50. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

51. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

52. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

53. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

54. Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

55. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів.

56. Слід враховувати, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

57. Доводи касаційної скарги щодо наявності правових підстав для нарахування до загального розміру заборгованості за кредитним договором передбаченої його умовами винагороди за надання фінансового інструменту, є безпідставними.

58. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі

№ 524/5152/15, ухваленій після прийняття Верховним Судом постанови

від 10 квітня 2019 року у справі № 757/18057/15-ц, зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

59. Практика правозастосування положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також положень статті 55 закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакціях, які набрали чинності з 13 січня 2006 року, зокрема в частині визнання нікчемними положень кредитного договору про сплату винагороди за надання фінансового інструменту є усталеною (постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 201/4087/17, від 15 січня 2020 року у справі № 363/940/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 302/946/17, від 03 листопада 2021 року у справі № 757/40852/17, від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц, від 19 квітня 2023 року у справі № 335/4991/16-ц,

від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц).

60. Верховний Суд уже зауважував, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанова Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в справі

№ 922/1280/22).

61. Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у справі, зокрема на підставі висновку експерта, обставин та наданої апеляційним судом правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам розміру заборгованості у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

62. Зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі.

63. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.

64. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

65. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

66. З урахуванням доводів касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 403, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович