Справа № 199/7421/24
(2/199/536/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

Головуючого судді : Богун О.О.

при секретареві Буточкіній М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуг та стягнення суми платежу за договором про надання послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуг та стягнення суми платежу за договором про надання послуг.

Обґрунтовує тим, що 13.06.2024 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення. Відповідно до умов договору відповідач прийняв на себе зобов`язання з надання позивачу за плату послуг, які полягали у пошуку та підборі об`єктів житла за критеріями наголошеними позивачем.

13.06.2024, в момент письмового оформлення між замовником івиконавцем за домовленістю щодо умов правочину Договору, позивачем було сплачено відповідачу суму у розмірі 7 000 грн., визначеної змістом заявки, відповідно до п.3.1.1. Договору.

Таким чином, позивачем своєчасно та у повному обсязі виконано свої зобов`язання щодо розрахунку з відповідачем шляхом сплати послуг за Договором.

31.05.2023, позивач призваний до ЗСУ, тому, 13.06.2024, позивач звернувся до відповідача із запитом з пошуку житла для подальшого заселення його сім`ї. На виконання умов Договору позивач наголосив на параметрах підбору житла та сумою орендної плати до 8 000 грн. Протягом тижня, з дня підписання Договору, відповідач за допомогою засобу мобільного додатку, вайбер, що передбачено положеннями п.1.5 Договору, надіслав позивачу сім посилань на оголошення про об`єкти житла, що здаються в оренду. При опрацюванні оголошень, позивач з`ясував багато розбіжностей щодо оренди житла. Тобто, відповідач, не перевірив інформацію перед тим, як надіслати її позивачу.

21.06.2024, представник позивача звернувся до відповідача з вимогою укласти Додаткову угоду про дострокове розірвання договору від 13.06.2024 та повернення сплачених коштів у розмірі 7 000 грн. Однак, відповідач заяву позивача проігнорував. Крім того, позивачем була відправлена відповідачу претензія, яка теж залишена позаувагою відповідача.

Тому позивач вважає, що послуга відповідачем не була надана, чим порушено ЗУ «Про захист прав споживачів» та акт прийому передачі послуг між сторонами не підписувався, у зв`язку з чим в неї виникла необхідність в поверненні коштів, тому він звернується до суду для захисту своїх прав та просить стягнути з позивача оплату послуг по підбору житла у вартості 7000,00 грн., розірвати Договір від 13.06.2024 та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача у встановлений судом строк не подано відзив на позовну заяву.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 13.06.2024 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено Договір про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення. Відповідно до умов договору відповідач прийняв на себе зобов`язання з надання позивачу за плату послуг, які полягали у пошуку та підборі об`єктів житла за критеріями наголошеними позивачем.

13.06.2024, в момент письмового оформлення між замовником і виконавцем за домовленістю щодо умов правочину Договору, позивачем було сплачено відповідачу суму у розмірі 7 000 грн., визначеної змістом заявки, відповідно до п.3.1.1. Договору.

Таким чином, позивачем своєчасно та у повному обсязі виконано свої зобов`язання щодо розрахунку з відповідачем шляхом сплати послуг за Договором.

31.05.2023, позивач призваний до ЗСУ, тому, 13.06.2024, позивач звернувся до відповідача із запитом з пошуку житла для подальшого заселення його сім`ї. На виконання умов Договору позивач наголосив на параметрах підбору житла та сумою орендної плати до 8 000 грн. Протягом тижня, з дня підписання Договору, відповідач за допомогою засобу мобільного додатку, вайбер, що передбачено положеннями п.1.5 Договору, надіслав позивачу сім посилань на оголошення про об`єкти житла, що здаються в оренду. При опрацюванні оголошень, позивач з`ясував багато розбіжностей щодо оренди житла. Тобто, відповідач, не перевірив інформацію перед тим, як надіслати її позивачу.

21.06.2024, представник позивача звернувся до відповідача з вимогою укласти Додаткову угоду про дострокове розірвання договору від 13.06.2024 та повернення сплачених коштів у розмірі 7 000 грн. Однак, відповідач заяву позивача проігнорував. Крім того, позивачем була відправлена відповідачу претензія, яка теж залишена позаувагою відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Так, відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України,ст. 124 Конституції Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ст. ст.12,81 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 77 ЦПК Україниналежним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК Україниє докази,які усвоїй сукупностідають змогудійти висновкупро наявністьабо відсутністьобставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.1 -1 Закону України «Про захист прав споживачів» який регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частин першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 851-IVелектронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 851-IVоригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручногопідпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ, який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Дана позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року по № 12-8гс23, справа № 916/3027/21, щодо використання електронних доказів.

Суд не приймає доводи позивача, вважає їх неналежним доказом, а тому зробити висновок, що відповідач виконав умови договору про надання послуг в підборі, організації переглядів варіантів житла з метою заселення.

Отже із досліджених судом доказів, не зрозуміло що саме порушено ФОП ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись вимогами ст. 1, 4, 15, 17, 21, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 12, 13, 76 -81, 89, 100, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про надання послуг та стягнення суми платежу за договором про надання послуг, відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О.Богун

30.01.2025