ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2483/25 Справа № 183/1888/24 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Піменовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Усенка Антона Володимировича на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2024 року ТОВ «Верра Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги Товариства мотивовані тим, що 31 серпня 2019 року між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем укладено індивідуальну угоду щодо відкриття карткового рахунку та надання додаткового кредиту в рамках Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, який був підписаний особисто відповідачем.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 200000,00 грн. зі строком його дії до 20 липня 2023 року. Процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду становить 0%; пільговий період для погашення заборгованості встановлений 56 днів.

Між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс» 25 січня 2023 року укладено договір факторингу № 237, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» передає ТОВ «Верра Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Верра Фінанс» приймає належні АТ «Укрсиббанк» права вимоги до боржників.

У порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач умови договору не виконував, внаслідок чого, станом на 06 лютого 2024 року утворилася заборгованість за кредитним договором № 0 в сумі 302 505,49 грн., яка складається з: 194 369,51 грн. заборгованості за основним боргом; 108 135,98 грн. заборгованості за процентами за користування грошовим коштами.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути вказану суму кредитної заборгованості з відповідача на його користь.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року позовні вимоги Товариства задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Усенко А.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач нарахував відсотки понад строк кредитування, однак апелянт не в змозі надати коректний розрахунок заборгованості за кредитом, оскільки матеріали справи, які знаходяться в електронному суді не містять розрахунку заборгованості за кредитним договором. Крім того, апелянт вказує, що матеріали справи не містять а ні розрахунку заборгованості, а ні копії вимоги та доказів її направлення відповідачу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 31 серпня 2019 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено індивідуальну угоду про відкриття карткового рахунку та надання додаткового кредиту в рамках Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 0 від 31 серпня 2019 року.

Відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ АТ «Укрсиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 25-го числа щомісячно мінімальної суми поповнення карткового рахунку - п. 3.1.6 кредитного договору.

Пунктом 3.1.9 кредитного договору встановлена відповідальність відповідача, а саме: у разі прострочення сплати відповідачем чергового платежу позивач має право вимагати сплати відповідачем комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн.

Пунктом 4.6. кредитного договору установлено, що позичальник зобов`язується повернути кошти, отримані в межах ліміту кредиту «Кредитна картка» та/або «Кредит плати частинами», плату за користування лімітом кредиту «Кредитна картка»/«кредитом «плати частинами» не пізніше дати спливу строку дії ліміту кредиту «Кредитна картка» та строку кредитування за «кредитом «плати частинами» відповідно.

Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду становить 0%; пільговий період для погашення заборгованості встановлений 56 днів (п. 3.1.8.1-3.1.8.2 кредитного договору).

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору.

Підписанням кредитного договору позичальник заявив та гарантував, зокрема, що отримав від банку інформацію про умови кредитування згідно вимог законодавства України , зокрема, Закону України «Про споживче кредитування»; ним отримано примірник цієї Індивідуальної угоди (п. 8.1.3 кредитного договору).

Встановлено, що позивач набув права вимоги за кредитним договором №0 на підставі Договору факторингу № 237 від 25 січня 2023 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс», за умовами якого ТОВ «Верра Фінанс» набуло Право Вимоги, до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі й до боржника ОСОБА_1 , який станом на момент відступлення права вимоги мав непогашену заборгованість за кредитним договором № 0 у розмірі 302 505,49 грн..

Задовольняючи позовні вимоги Товариства, суд першої інстанції виходив з неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, зокрема, щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договорами платежів.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням є зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом відповідач порушував зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 0 в сумі 302 505,49 грн., яка складається з: 194 369,51 грн. заборгованості за основним боргом; 108 135,98 грн. заборгованості за процентами за користування грошовим коштами.

Доводи апелянта в скарзі про те, що позивач нарахував відсотки понад строк кредитування, однак апелянт не в змозі надати коректний розрахунок заборгованості за кредитом, оскільки матеріали справи, які знаходяться в електронному суді не містять розрахунку заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що ні відповідачем, ні його представником як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції не були надані належні та допустимі докази на спростовування позовних вимог вимог, зокрема таких, як контррозрахунку, виписки про рахунку, інформації про те, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання, та сплатив частково чи в повному обсязі кредит.

Твердження апелянта про те, що матеріали справи не містять а ні розрахунку заборгованості, а ні копії вимоги та доказів її направлення відповідачу, колегія суддів вважає безпідставними, так як з матеріалів справи вбачається, що позивач за договором факторингу отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 302 505,49 грн. про що свідчить витяг з реєстру боржників (а.с. 25). 30 жовтня 2023 року позивач направив на адресу відповідача вимогу щодо погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення в розмірі 302 505,49 грн.. (а.с. 17-19)

А тому вказані твердження апелянта є його припущеннями, які нічим не підтверджені, тоді як законне та обґрунтоване рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції чітко вказав підстави для задоволення позову, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Усенка Антона Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено 01 квітня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова