У Х В А Л А

Справа №377/937/24

Провадження №2-п/377/1/25

03 квітня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Маряхіної І.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Піндура М.М., про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 23.01.2025 року у цивільній справі №377/937/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 - про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2025 року, ухваленому у цивільній справі № 377/937/24, провадження № 2/377/37/25 за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 - про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитними договорами від 05.12.2019 №201, від 12.02.2020 №101 в сумі 52225,94 гривні та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 гривні.

25 лютого 2025 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Піндура М.М. до суду через систему «Електронний суд» подано заяву про перегляд заочного рішення, в якій він, посилаючись на статті 284-288ЦПК України, просить здійснити перегляд та скасувати заочне рішення Славутицького міського суду Київської області по справі №377/397/24 від 23 січня 2025р. та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року заяву залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків.

Після усунення недоліків, заявлені вимоги відповідач обґрунтував тим, що позивач свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитні договори: - 05.12.2019 кредитний договір №201, за яким Позичальнику надано кредит у сумі 18000 грн.; - 12.02.2020 кредитний договір №101, за яким Позичальнику надано у сумі 17000 грн.

Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 201 від 05.12.2019, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 склала: 1) По кредитному договору від 05.12.2019 № 201 - 26519.80 гривень, з яких: 15908.43 грн. заборгованість за кредитом; 5.95 грн. заборгованість процентами; 10605.42 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 12.02.2020 № 101- 25706.14 гривень, з яких: 15842.25 грн. заборгованість за кредитом; 5.93 грн. Заборгованість процентами; 9857.96 грн. заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.09.2024 склала 52225,94 гривень.

23 січня 2025 року по вказаній справі Славутицький міський суд Київської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі і стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами від 05.12.2019 №201,від 12.02.2020 №101 в сумі 52225,94 гривні. Стягнути з відповідача на користь Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 гривні.

Копію вказаного заочного рішення відповідач отримав рекомендованою поштовою кореспонденцією 31 січня 2025 року. Ухвалюючи вказане заочне судове рішення, суд виходив з того, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду вказаної цивільної справи, але в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, що дало можливість провести заочний розгляд справи. Однак, із заочним рішенням суду відповідач погодитись не може. Воно на його думку є незаконним, необ`єктивним і необґрунтованим.

Так, неявка відповідача у судові засідання для участі в розгляді даної справи та неповідомлення суду причин неявки обумовлені тим, що 23 січня 2025 року відповідач попав у лікарню, що підтверджується довідкою №2 виданою 30 січня 2025 року Комунальним некомерційним підприємством «Славутицька міська лікарня Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області», в якій зазначено, що ОСОБА_4 знаходився в лікарні з 23 січня 2025 року по 29 січня 2025р., а тому не зміг прибути на судове засідання 23 січня 2025р.

Крім того, жодної судової повістки, як і матеріалів позовної заяви та копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, відповідачу так і не над надходило. Внаслідок таких об`єктивних причин, які не залежить від волі відповідача, останній був позбавлений можливості скористатись своїми процесуальними правами.

Обґрунтовуючи заяву про перегляд заочного рішення зазначив, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За договорами встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, з аналізу змісту договорів вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

До заяви про перегляд заочного рішення також додано заяву, в якій представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Піндур М.М. просив поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2025 року.

18 березня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача АТ «ПУМБ» надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких представник товариства просить заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, а заочне рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2025 року у справі №377/937/24без змін. Заперечення обґрунтовує тим, що належна підстава пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем не зазначена.

Відповідач повинен, у відповідності до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, обгрунтувати поважність відсутності у судовому засіданні та поважність неподання відзиву на позовну заяву у визначений ЦПК України строк та надати відповідні докази з цього приводу. Також Відповідач повинен довести об`єктивно непереборні підстави, які унеможливлювали отримування ним поштової кореспонденції за місцем своєї реєстрації.

Інформація про судове засідання була висвітлена на офіційному сайті Судової влади, відповідно до встановлених правил.

Судове провадження було відкрито 12.11.2024, рішення було винесено 23.01.2025. Є відкриті публічні джерела інформації, зокрема, сайт «Судова влада України», з якого Відповідач мав можливість самостійно отримати інформацію про порушене судове провадження, так як Відповідач достеменно знала про те, що вона має перед Банком заборгованість, саме від її дій та волевиявлення залежить погашення кредиту. Будь-яких документів з приводу прощення боргу чи реструктуризації підписано із Відповідачем не було.

Відповідач не виконував свої договірні зобов`язання довготривалий строк і Відповідач мав всі підстави припустити, що Банк буде ініціювати судове провадження з приводу примусового стягнення заборгованості, враховуючи, що добровільного погашення з боку Відповідача не було.

З`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Стороною відповідача не подано доказів, які б вказували на те, що судом при винесенні оскаржуваного заочного рішення не було належним чином та в повному обсязі встановлено та досліджено обставини, які є необхідними для об`єктивного вирішення спору, не подано нових доказів, які можуть призвести до ухвалення рішення у цій справі, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни.

Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто пункту 1 статті 6 конвенції, а також статті 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідач не довів, що розрахунки Банка є невідповідними та не надав власного контр-розрахунку. Також Відповідач не надав документальних доказів, які свідчать про погашення заборгованості.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідача не доведена наявність істотних обставин, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позову, Банк вважає, що відсутні підстави для скасування заочного рішення.

03.04.2025 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Піндура М.М. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів а саме просить долучити електронний Лист непрацездатності №29799526-1 виданий КНП «Центр первинної медико-соціальної допомоги» в якому зазначено, що ОСОБА_5 з 24.02.2025 року по 27.02.2025 року перебував на лікарняному та закордонний паспорт (1, 16-17 сторінка) відповідача, з якого вбачається, що відповідач з листопада 2024 року по грудень 2024 року постійно виїзджав за кордон та з лютого 2025 року також перебував за кордоном.

У призначене судове засідання не прибули всі учасники справи, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення, що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 287 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Щодо вимог про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення у справі ухвалено судом 23 січня 2025 року.

За правилом ст. 227 ЦПК України відповідачу, який не з`явився у судове засідання, 27 січня 2025 року була направлена копія заочного рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 рекомендоване поштове відправлення отримав 31.01.2025 року.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З урахуванням наведеного, заяву ОСОБА_4 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення слід задовольнити.

Щодо вимог про скасування заочного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання саме у зазначену дату, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання, а також причини неподання відзиву, і докази про це.

Як убачається з матеріалів справи, копію позовної заяви з додатками направлено позивачем засобами Укрпошта, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 12 листопада 2024 року та судову повістку про виклик до суду на 05 грудня 2024 року відповідачу ОСОБА_4 було направлено рекомендованим поштовим відправленням за адресою: АДРЕСА_1 , проте конверт повернувся неврученим з відміткою причини повернення:

05 грудня 2024 року цивільну справу було відкладено до 23.01.2025 року та повторно направлено відповідачу ОСОБА_4 судову повістку, яка також повертуто до суду 22.01.2025 року з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».

06 грудня 2024 року на сайті «Судова влада України» було опубліковане оголошення про виклик ОСОБА_4 , як відповідача у цивільній справі № 377/937/24, у судове засідання, призначене на 23 січня 2025 року о 10 годині 00 хвилин.

Таким чином, виходячи з вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України ОСОБА_4 вважався належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 23 січня 2025 року о 10 годині 00 хвилин.

Посилання заявника на те, що 23 січня 2025 року відповідач перебував у лікарні, не підтверджує поважності причин неприбуття в судове засідання яке було призначено на 05.12.2024 року, оскільки судом за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 , двічі направлялись судові повістки та ухвала про відкриття провадження у справі, які не були отримані адресатом та повернуті до суду. Належних доказів того, що працівниками поштового зв`язку за місцем проживання та реєстрації відповідача не було вручене та не вкладено до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження від суду ухвали про відкриття провадження по справі, судових повісток про дату судових засідань, суду не надано.

Таким чином, ОСОБА_4 не доведено поважність причин неприбуття в судове засідання та неповідомлення про причини неявки на 05.12.2024 року та неподання відзиву на позовну заяву.

Водночас, лише з`ясування причин неявки та неподання відзиву на позовну заяву не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має надати докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть призвести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни, що є обов`язковою умовою скасування заочного рішення згідно із статтею 288 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що жодна з підстав, наведених для скасування заочного рішення, і більш того їх сукупність, у заяві про перегляд заочного рішення, відсутні.

Як убачається зі змісту кредитних договорів від 05.12.2019 кредитний договір №201, за яким позичальнику надано кредит у сумі 18000 грн. та від 12.02.2020 кредитний договір №101, за яким позичальнику надано у сумі 17000 грн., яким суд надав належну оцінку під час ухвалення заочного рішення.

ОСОБА_4 отримав від Банку примірник заяви до договору від 05.12.2019 року №201, та від 12.02.2020 року №101.

Відповідачем ОСОБА_4 було підписано паспорти споживчого кредиту, які додано позивачем до позову. Розділом 3 паспорту споживчого кредиту визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту; суму/ліміт кредиту; строк кредитування.

Таким чином, умовами договорів, яким суд при ухваленні заочного рішення надав оцінку, сторони визначили порядок та випадки сплати комісійної винагороди банку.

Принцип свободи договору закріплений у ст. 627 КК України, якою встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Заявник ОСОБА_4 , підписавши кредитні договори, отримавши кредитні кошти, доказів виконання умов договору суду не надав, а також станом на дату звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення, до суду з позовом про визнання договору недійсним не звертався.

Таким чином, оскільки умовами договору, підписаного сторонами, передбачено сплату комісійної винагороди банку, то несплачена сума такої винагороди стягнута за позовом банку.

Крім того, суд погоджується з доводами представника позивача АТ «ПУМБ» в частині того, що відповідач порушує принцип ефективності судової системи та обов`язковість судових рішень.

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що йог інтереси є остаточно захищеними.

Крім того, ЄСПЛ наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» протии Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування заочного рішення суду, а відтак висновку про залишення заяви ОСОБА_4 , про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись статтями 260, 280 288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задовольнити.

Поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2025 року залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 03 квітня 2025 року.

Суддя Т. О. Малишенко