Справа № 144/1423/24
Провадження № 2/144/26/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2025 р.

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого суду судді Магдяк Н. І.,

з участю секретаря Дудник С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Теплик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 14.10.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано 12 вересня 2024 року. Під час перебування у шлюбі 29 вересня 2017 року ними за спільні кошти було придбано житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:004:0025, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку площею 0,1217 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:004:0026, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Вказане нерухоме майно на праві власності було зареєстроване за відповідачем по справі - ОСОБА_3 . Позивач як його дружина, надавала нотаріально завірену згоду на його придбання. Вважає, що оскільки і будинок, і земельні ділянки були придбані позивачем і відповідачем у період шлюбу, вони належать їм на праві спільної сумісної власності, незважаючи на те, що зареєстровані вони були лише з відповідачем. Позивач просить в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності на: частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :06:004:0025 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; частину земельної ділянки площею 0,1217 га, кадастровий номер :06:004:0026 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 18 вересня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відзиву на позов відповідачем ОСОБА_3 подано не було.

25.11.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні підтримав. Пояснив, що спірне майно було придбано у шлюбі за спільні кошти подружжя. У добровільному порядку вирішити спір ОСОБА_3 відмовляється. Просить позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, та просить суд при ухваленні рішення здійснити розподіл судових витрат з урахування доказів про надання правничої допомоги, яку визначає в розмірі 23500 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнає. Суду пояснив, що при розірванні шлюбу між ним та позивачкою ОСОБА_1 була досягнута усна домовленість щодо поділу майна. Окрім, нерухомого майна, в них були золото, холодильник, телевізор, машина. В липні 2024 року позивач ОСОБА_1 приїхала з своєю мамою без попередження та вивезли речі з будинку, залишили будинок пустим. В той час його дівчина була вагітною та його не було вдома. Позивачка продала рухоме майно та машину, залишила борги по комуналці. Відповідач не може подати документів на підтвердження своїх слів., домовленість між ними була усною. Зараз він проживає в будинку по АДРЕСА_1 . Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, заперечує проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки правничою допомогою користувалась позивачка та він відмовляється сплачувати витрати на її адвоката.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 14.10.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6), який розірвано, про що 12 вересня 2024 року складено відповідний актовий запис №531 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 22).

Таким чином, шлюбні відносини між сторонами припинено, проте у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу Вінницької області Кусюк О.А., та зареєстрованого в реєстрі за №889, ОСОБА_3 набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 7-8). Вказаний договір містить пункт 17, в якому зазначено, що покупець ОСОБА_3 набув у власність вищевказаний житловий будинок за згодою своєї дружини ОСОБА_1 , що підтверджується заявою від 07.09.2017 року за реєстровим номером 1567, де справжність підпису ОСОБА_1 засвідчено Лапчак Г.І., приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності об`єкт нерухомого майна - житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта 237) , адреса: АДРЕСА_1 , власником майна записаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 9).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу Вінницької області Кусюк О.А., та зареєстрованого в реєстрі за №901, ОСОБА_3 набув у власність земельну ділянку загальною площею 0,25 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :06:004:0025. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с. 10-11). У вказаному договорі зазначено, що покупець ОСОБА_3 набуває у власність земельну ділянку за згодою своєї дружини ОСОБА_1 , що підтверджується заявою від 07.09.2017 року за реєстровим номером 1567, де справжність підпису ОСОБА_1 засвідчено Лапчак Г.І., приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка, кадастровий номер

:06:004:0025 (реєстраційний номер об`єкта 237), адреса: АДРЕСА_1 , власником майна записаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу(а.с.12).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу Вінницької області Кусюк О.А., та зареєстрованого в реєстрі за №903, ОСОБА_3 набув у власність земельну ділянку загальною площею 0,1217 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :06:004:0026. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (а.с.13-14). У вказаному договорі зазначено, що покупець ОСОБА_3 набуває у власність земельну ділянку за згодою своєї дружини ОСОБА_1 , що підтверджується заявою від 07.09.2017 року за реєстровим номером 1567, де справжність підпису засвідчено ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка, кадастровий номер

:06:004:0026 (реєстраційний номер об`єкта 000), адреса: АДРЕСА_1 , земельна ділянка, власником майна записаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу(а.с.12).

В заяві, яка посвідчена 07 вересня 2017 року Лапчак Г.І., приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області, Мединська О.П. заявила, що дає згоду на витрачання її чоловіком - гр. ОСОБА_3 коштів, які належать їм на праві спільної сумісної власності для придбання ним - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Їй відомо, що відповідно до законодавства України придбане нерухоме майно також буде вважатися об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається ними за час шлюбу. При цьому заявниця стверджувала, що договір купівлі-продажу, укладається її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають їх вигідними для них, і укладання цього договору відповідає їхньому спільному волевиявленню. Зміст ст. ст. 57, 59-65, 74 Сімейного кодексу України нотаріусом їй роз`яснено (а. с. 17).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

У відповідності до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.

Отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована. Разом із тим, спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і є її процесуальним обов`язком.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержанні з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Отже, судом встановлено, що сторонами було придбано за час перебування у шлюбі спірне майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (ч. 1 ст. 71 СК України).

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

За змістом частин 1 та 2 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина перша статті 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

26.08.2024 в м. Сміла між адвокатом Райновим Г.С. та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги. Розділом 3 вказаного Договору передбачено, що винагорода адвоката складає суму вартості наданих послуг, які надаються Клієнту згідно таблиці: надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань, включаючи консультації по телефону, - за 15 хвилин вартість 300 гривень; надання письмових документів - за годину 1000 гривень, представництво в суді поза межами міста Сміла - за робочий день 3000 гривень, 1 година - 1500 гривень, вивчення матеріалів справи, що є предметом звернення клієнта та формування правової позиції - за годину 1000 гривень. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 17 грудня 2024 року адвокат Райнов Г.С. надав послуги для клієнта ОСОБА_1 відповідно до умов Договору від 26.08.2024 року. Послуги полягають в наданні юридичних послуг та консультацій, а саме: надання усних консультацій і роз`яснень з правових питань, включаючи консультації по телефону, 5 разів по 15 хвилин, вартість 1500, 00 грн, надання письмових документів (заяв, запитів, звернень пояснен, позовної заяви тощо) 2 год. 2 000, 00 грн, представництво в суді поза межами м. Сміла з врахування дороги разом 18 000, 00 грн, вивчення матеріалів справи, що є предметом звернення Клієнта та формування правової позиції 2 год. 2 000,00 грн.

З урахуванням викладеного, складності цієї справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та критерію розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, розмір витрат, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 23500,00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 грн., які документально підтверджені.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності на:

-частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що

розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

-частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер

:06:004:0025 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-частину земельної ділянки площею 0,1217 га, кадастровий номер :06:004:0026 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 1 211, 20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 23 500 (двадцять три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення буде виготовлено та підписано 07 квітня 2025 року.

Суддя: