Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1102/24

26 березня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката - Романишина Д.М.,

представників Пасічнянської сільської ради

Надвірнянського району,

Івано-Франківської області - Кузьмич М.М., Ломпас М.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2024 року адвокат Романишин Д.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану АДРЕСА_1 , батьківських прав щодо сина- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Пнів, Надвірнянського району Івано-Франківської області.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Романишин Д.М. заявлені вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та просили їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибула, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлена належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутність на адресу суду не надходило.

Враховуючи наведене, зі згоди позивача та його представника, згідно ухвали від 26.03.2024 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Представники третьої особи - органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Пасічнянської с/ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області в судовому засіданні підтримали позовні вимоги ОСОБА_1 та просили суд їх задоволити.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти.

У відповідності до положень вказаної Конвенції, З-ну України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 12 З-ну України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Разом з тим, суд констатує, що як визначено ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

П.8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено, що 02.03.2019 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі ОСОБА_2 у Надвірнянському р-нному відділі ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №34.

З`ясовано також, що за час спільного проживання в сторін народився син- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина зареєстрована та проживає разом зі батьком за адресою : АДРЕСА_2 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 16.02.2024 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27.02.2024 року (а.с.10,16).

Як вбачається з пояснень позивача та письмових матеріалів справи, 13.05.2022 року рішенням Надвірнянського р-нного суду Івано-Франківської області по справі № 348/614/22-ц шлюб украдений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , що був зареєстрований виконавчому комітеті Пнівської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 02.03.2019 року - розірвано (а.с.11-12).

Заочним рішенням Надвірнянського р-нного суду від 30.01.2023 року було задоволено позов ОСОБА_1 і визначено місце проживання неповнолітньої дитини- ОСОБА_3 разом з ним (батьком) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13-15).

З довідки Пнівського ЗДО (дитячий садок) «Дюймовочка» Пасічнянської с/ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 7 від 14.02.2024 року, видно, що батько бере активну участь у вихованні дитини, спілкується з усіма працівниками ЗДО, які виховують сина, цікавиться дошкільним життям дитини, відвідує батьківські збори, вчасно забирає дитину з садочка. Дитина завжди охайна, доглянута (а.с.20). Відповідно до довідки № 14 від 01.06.2023 року виданої зазначеним вище закладом дошкільної освіти, копія якої наявна в матеріалах справи, ОСОБА_2 не відвідує дитину та не цікавиться її вихованням (а.с.21).

Згідно довідки КНП «Дитяча лікарня Надвірнянського району» Надвірнянської м/ради від 14.02.2024 року, ОСОБА_1 самостійно виховує сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 без участі матері (а.с.19). Як вбачається з довідки лікаря педіатра КНП «Дитяча лікарня Надвірнянського району» Надвірнянської м/ради ОСОБА_6 від 31.05.2023 року, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 повністю опікується дитиною - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, мама про стан здоров`я дитини не цікавиться (а.с.31).

21.02.2024 року органом опіки і піклування Пасічнянської с/ради розглянуто звернення ОСОБА_1 про доцільність позбавлення батьківських прав колишньої дружини - ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина - ОСОБА_3 та надано висновок, яким визнано за доцільне позбавити батьківських (материнських) прав матір - ОСОБА_2 , стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновок органу опіки і піклування затверджений рішенням виконавчого комітету Пасічнянської с/ради від 26.02.2024 року № 730 (25-28).

Підставою прийняття такого висновку, зазначено в тому числі і наступне: ...«начальником ССД Пасічнянської с/р, в телефонному режимі, запрошено матір дитини, ОСОБА_2 , на засідання комісії з питань захисту прав дитини Пасічнянської с/ради. Однак ОСОБА_2 , заявила, що вона добровільно і беззаперечно відмовляється від прав матері стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вона проживає за кордоном і у неї є інша сім`я, про що написала відповідну заяву. Заяву ОСОБА_2 15.02.2024 року направила в соціальну мережу «Telegram»... Крім того, в процесі телефонної розмови з матір`ю дитини, виявилося, що недавно вона приїжджала в Україну на короткий термін, однак із сином ОСОБА_3 не бачилась, бо була зайнята іншими справами»...

Разом з тим, в ході розгляду даної справи суд встановив і такі обставини:

09.06.2023 року позивач ОСОБА_1 вже звертався з аналогічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Пасічнянської с/ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав (справа №348/1361/23). Рішенням Надвірнянського р-нного суду від 10.10.2023 року (суддя Солодовніков Р.С.), яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13.12.2023 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

У вказаному рішенні суд акцентував, що під час розгляду справи судом, позивач не довів належними та допустимими доказами свідоме ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, які були б законною підставою для позбавлення її батьківських прав.

Ч.4.ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу позивач та його представник в своїх поясненнях зазначають, що з часу розгляду Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області справи №348/1361/23 пройшло близько шести місяців, однак поведінка відповідача не змінилася. Остання жодного разу не зателефонувала до позивача чи до сина ОСОБА_3 , не спілкувалась з дитиною особисто, не цікавилась її станом здоров`я, вихованням, фізичним та духовним розвитком, матеріальним забезпеченням.

Вказують, що наскільки відомо позивачу, відповідач тривалий час постійно проживає за межами території України, в неї друга сім`я в якій ОСОБА_2 народила дитину. В період з 2021 року відповідачка періодично приїжджала в Україну, однак будучи в Україні ОСОБА_3 не провідувала. На підтвердження того, що відповідач проживає за межами території України та має іншу сім`ю, до позовної заяви позивачем долучено копію її закордонного паспорта на підставі якого, остання перетинає кордон та копію її свідоцтва про шлюб.

А всі ці факти, на думку позивача та його представника, свідчать про її (відповідача) ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України.

Разом з тим, в процесі розгляду даної справи обгрунтованих обставин, які б могли стати підставою для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 суд не встановив.

Зокрема, не знайшли свого підтвердження доводи позивача та його представника про те, що відповідач ОСОБА_2 виїхала та перебуває за межами України, оскільки, як вбачається з відповідей Центру обробки спеціальної інформації ДПС України відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01.01.2021 року по 22.10.2024 року в Базі даних не виявлено (а.с.88-89, 91, 98).

Також суд критично оцінює пояснення надані в судовому засіданні представниками третьої особи - органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Пасічнянської с/ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області та доводи, викладені в висновку органу опіки та піклування Пасічнянської с/ради від 21.02.2024 року, який затверджений рішенням виконкому Пасічнянської с/ради від 26.02.2024 року за №730 про те, що "...працівники органу опіки та піклування в телефонному режимі зв`язувались з відповідачем по справі - ОСОБА_2 , яка повідомила їх, що вона добровільно і беззаперечно відмовляється від прав матері стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3 , оскільки проживає за кордоном і у неї є інша сім`я, про що вона написала відповідну заяву, яку 15.02.2024 направила через соціальну мережу «Telegram», а також просила розгляд даної справи на засіданні Комісії слухати без її присутності, та про те, що відповідач приїжджала в Україну на короткий термін, однак з сином ОСОБА_3 не бачилась, бо була зайнята іншими справами"..., оскільки не долучені, як того вимагає ЦПК України, докази на підтвердження зазначених обставин.

Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

Однак у процесі підготовки висновку, органом опіки та піклування не з`ясовано ставлення відповідача до дитини, висновок не містить переконливих даних про свідоме нехтування ОСОБА_2 батьківськими обов`язками. Тому, суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування, оскільки на думку суду, вивчення ставлення відповідача до виховання та утримання своєї дитини має бути здійснено протягом тривалого періоду для того, щоб можна було встановити факт свідомого нехтування виконанням батьківських обов`язків.

Суд, не бере до уваги наданий висновок органу опіки та піклування Пасічнянської сільської ради, вважає його однобічним, так як на переконання суду, наданий висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача та в цілому не відповідає праву дитини на спілкування з матір`ю.

Крім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності.

Суд, також враховує і ту обставину, що із вказаного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини.

Знову ж таки при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона навмисно, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Показання в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їхні письмові пояснення підтверджують тільки відсутність відповідача ОСОБА_2 по місцю проживання дитини та участь батька у її (дитини) вихованні та ту обставину (яку також в судовому засіданні встановив суд), що позивач по справі- ОСОБА_1 є хорошим батьком для свого сина ОСОБА_3 .

Однак свідкам не відомі дійсні стосунки сторін, зокрема колишньої дружини позивача ОСОБА_1 (матері дитини) з ним (позивачем) та сином, її (відповідача ОСОБА_2 ) місцеперебування.

Таким чином, з наданих позивачем доказів вбачається тільки, що відповідач відсутня по місцю проживання дитини, не відвідує медичний і навчально-виховний заклад дитини, що на думку суду, не вказує на умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Проживання дитини з одним із батьків, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.

У матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у вигляді попередження з боку правоохоронних органів, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування тощо.

Вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу, що судова практика вказує, що та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням, розвитком, станом здоров`я займається один з батьків, не свідчить про те, що інший (батько/ мати) дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (З-н України «Про охорону дитинства»).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки та виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а тому дане питання вирішується після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей; доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері та інших конкретних обставин справи.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Савіни проти України», визначено, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин судом не встановлено (пункт 49).

Даючи оцінку вимозі позивача ОСОБА_1 про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав та доказам, які сторона позивача наводить на її обгрунтування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Ч. 3 ст. 4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї.

Відповідно до положень ст.11 З-ну України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України«, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 цієї ж статті СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно з ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).

Суд звертає увагу, що хоча орган опіки та піклування Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району і прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , комісією у даному висновку не повністю не з`ясовано ставлення відповідача до дитини, висновок не містить переконливих даних про свідоме нехтування ОСОБА_2 батьківськими обов`язками.

Тому, суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування, оскільки на думку суду вивчення ставлення відповідача до виховання та утримання своєї дитини має бути здійснено протягом тривалого періоду для того, щоб можна було встановити факт свідомого нехтування виконанням батьківських обов`язків.

Суд, не бере до уваги наданий висновок органу опіки та піклування Пасічнянської сільської ради, вважає його однобічним, так як за переконанням суду, наданий висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача та в цілому не відповідає праву дитини на спілкування з матір`ю.

Крім того, як було вже вказано вище, даний висновок має тільки рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності.

Суд, також враховує і ту обставину, що із вказаного висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вказаного пункту дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

З огляду на викладене, у матеріалах справи, на переконання суду, відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, щодо виховання та утримання дитини.

З даного приводу суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи даний спір, суд враховує вимоги ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, суд підсумовує, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи характер поведінки відповідача, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, його бажання брати участь у вихованні дитини, суд прийшов до висновку, що взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Пасічнянської с/ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав слід відмовити.

Відносно розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного висновку:

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, у зв`язку із сплатою ним судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, в порядку ст.141 ЦПК України - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 7, 19, 150, 155, 157, 164, 165, 166, 192 СК України, постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.4, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення

складено 04.04.2025 року.

Суддя Грещук Р.П.