Справа № 132/3054/24
Провадження № 2/132/129/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" березня 2025 р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/3054/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій одиниці у розмірі 3000грн.00коп. щомісячно, а також на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій одиниці у розмірі 3000грн.00коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачем ОСОБА_2 раніше перебував в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В червні місяця 2023 року відповідач ОСОБА_2 не сталячи його та дітей до відома, покинула їх, та виїхала на постійне проживання до Польщі. З цього моменту, діти почали проживати разом із ним, та перебувати на його утриманні. Відповідач ОСОБА_2 з червня 2023 року із сім`єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у зв`язку із чим, він та діти знаходяться в скрутному матеріальному становищі, через що, він вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2024 року, визначено склад суду з розгляду цивільного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 27.09.2024 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 11.11.2024 року, зобов`язано Державну прикордонну службу України надати суду інформацію про перетин відповідачем ОСОБА_2 державного кордону України в період з 01.06.2023 року та по теперішній час.

24.01.2025 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшов лист начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Власова Є. від 16.01.2025 року № 19/4413-25-Вих, із інформацією про перетин відповідачем державного кордону України, згідно якого ОСОБА_2 перетинала державний кордон України: 01.08.2023 року внапрямку «виїзд» через пункт пропуску «Рава-Руська»; 24.12.2023 року внапрямку «в`їзд» через пункт пропуску «Угринів»; 31.01.2024 року внапрямку «виїзд» через пункт пропуску «Рава-Руська»; 19.06.2024 року внапрямку «в`їзд» через пункт пропуску «Угринів»; 09.07.2024 року внапрямку «виїзд» через пункт пропуску «Угринів»; 18.09.2024 року внапрямку «в`їзд» через пункт пропуску «Рава-Руська»; 05.10.2024 року внапрямку «виїзд» через пункт пропуску «Угринів».

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 05.12.2024 року, закрито підготовче провадження у даній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 19.02.2025 року, зобов`язано ОСОБА_1 надати суду докази, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а саме докази на підтвердження факту постійного проживання дітей разом із ним, та перебування на його утриманні (з моменту звернення до суду і до теперішнього часу), а також розрахунок розміру суми аліментів заявленої до стягнення з відповідача. Одночасно із цим, ОСОБА_1 роз`яснено, що ненадання суду доказів, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, є підставою для відмови у задоволенні заявленого позову.

Одночасно із цим, ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19.02.2025 року, зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати суду інформацію (за період часу з 01.06.2023 року по 19.02.2025 року) щодо перетину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , державного кордону України, із зазначенням дати такого перетину, країни, до якої відповідна дитина виїхала (у супроводі якого з батьків), та дати повернення, якщо дитина поверталася до України.

18.03.2025 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшов лист начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Власова Є. від 21.02.2025 року № 19/15034-25-Вих, із інформацією про перетин дитиною державного кордону України, згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетнула державний кордон України 05.10.2024 року внапрямку «виїзд» через пункт пропуску «Угринів».

Позивач ОСОБА_7 , його представник/адвокат ШИБІНСЬКИЙ О.В. в судове засідання після закриття підготовчого провадження у справі повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. В матеріалах справи наявна письмові заява адвоката Шибінського О.В. від 09.01.2025 року, згідно якої він просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20.03.2025 року на електрону адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшло клопотання від імені адвоката Шибінського О.В. про перенесення розгляду цивільної справи, що призначено на 20.03.2025 року на 09год.30хв., яке не було підписано кваліфікованим електронним підписом заявника.

Розглянувши зазначене клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань . Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Згідно приписів частини 2 статті 183 ЦПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Підпункти 3, 4 пункту 1 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду визначили, що автор електронного документа - особа, що підписала електронним документ власним ЕЦП; авторизація користувача - процедура отримання користувачем прав на здійснення операцій з інформаційними ресурсами, в межах його повноважень та компетенції, за допомогою власного електронного цифрового підпису користувача, який прирівнюється за правовим статусом до його власноручного підпису.

Надсилання у встановленому порядку процесуальних документів в електронному вигляді передбачало використання сервісу «Електронний суд» за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси («Електронного кабінету») та з обов`язковим використанням такою особою власного електронного цифрового підпису.

За приписами Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, який містить обов`язкові реквізити документа, правовий статус якого засвідчено кваліфікованим електронним підписом автора. Електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Згідно пункту 111 розділу V Перехідних положень, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС особи, крім осіб, які зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в ЄСІТС або мають зареєстровані Електронні кабінети в ЄСІТС, можуть подавати до суду документи в електронній формі з використанням адреси електронної пошти, з якої надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом. До початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС суд надсилає особам, окрім осіб, які зобов`язані зареєструвати свої Електронні кабінети в ЄСІТС або мають зареєстровані Електронні кабінети в ЄСІТС, документи у справах на адресу електронної пошти, з якої до суду надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис чи печатка вважається таким, що пройшов перевірку та отримав підтвердження, якщо: перевірку кваліфікованого електронного підпису чи печатки проведено засобом кваліфікованого електронного підпису чи печатки; перевіркою встановлено, що відповідно до вимог цього Закону на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки був чинним кваліфікований сертифікат електронного підпису чи печатки підписувача чи створювача електронної печатки; за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки здійснено ідентифікацію підписувача чи створювача електронної печатки; під час перевірки за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки отримано підтвердження того, що особистий ключ, який належить підписувачу чи створювачу електронної печатки, зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки; під час перевірки підтверджено цілісність електронних даних в електронній формі, з якими пов`язаний цей кваліфікований електронний підпис чи печатка. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Отже, із вищевикладеного випливає, що подання процесуальних документів до суду шляхом електронної пошти здійснюється тільки із засвідченням їх кваліфікованим електронним підписом автора таких документів.

Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Вимога про звернення до суду через підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС, та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Звернення фізичної особи (за виключенням адвокатів та інших, передбачених пунктом 10 Положення про ЄСІТС осіб) до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22 роз`яснила, що з огляду на «якість закону», фізична особа (за виключенням адвокатів та інших, передбачених пунктом 10 Положення про ЄСІТС осіб) при зверненні до суду має чітко розуміти, що в неї є можливість через підсистему «Електронний суд» створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи, проте реєстрація офіційної електронної адреси для фізичної особи в ЄСІТС є добровільною, а кваліфікований електронний підпис має презумпцію його відповідності власноручному підпису, тому у такому випадку звернення до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є аналогічним безпосередньому зверненню до суду.

З урахуванням викладеного громадянин має можливість звернутись до суду: 1) в письмовій формі; 2) в електронному вигляді з використанням сервісу «Електронний суд», з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з використанням власного електронного підпису; 3) в електронній формі з використанням електронної адреси та засвідченням кваліфікованим електронним підписом.

Відповідно до загальноприйнятих правил оформлення документів підпис є обов`язковим реквізитом будь-якого офіційного документу, який надає йому юридичної сили, підтверджує справжність, правильність, а також відповідальність певної особи за його зміст.

За загальними правилами судочинства та діловодства у судах кожна заява чи клопотання, повинні бути підписані особою, що їх подає, відсутність підпису ставить під сумнів її дійсне волевиявлення.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи клопотання від імені адвоката Шибінського О.В., яке надійшло на офіційну електрону адресу Калинівського районного суду Вінницької області, не містить кваліфікованого електронного підпису, а відтак встановити відповідність оригіналу електронної копії паперового документа є неможливим.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року.

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»).

У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Згідно сталої правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 03.05.2022 року у справі № 520/5386/15-ц, від 24.10.2024 року у справі № 752/8103/13-ц, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності зокрема відповідача та його представника, що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, згідно якої просить розглянути справу у її відсутності, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, оскільки діти постійно не проживають разом із позивачем та не перебувають на його утриманні. Зокрема, малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із нею у місті Рига, та перебуває на її утриманні, а неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського, та разом із батьком постійно не проживає.

Відповідно до положень частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступних висновків.

За приписами частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Положеннями частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР.

Аналіз практики розгляду справ Європейським Судом з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини, є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім, права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України регламентовано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням вищенаведеного, звернутися до суду із позовом про стягнення коштів на утримання дитини (аліментів) має той з батьків або інший законний представник дитини, разом з яким проживає дитина.

Тобто, в даній конкретній цивільній справі, суд повинен встановити за допомогою належних та допустимих доказів факт постійного проживання неповнолітніх дітей разом із батьком, та перебування їх на його утриманні (на момент звернення позивача до суду).

Судом достеменно встановлено, що сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народились двоє спільних дітей дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 15.09.2007 року виконкомом Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області; копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 13.11.2007 року виконкомом Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області; копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 03.06.2014 року виконкомом Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області; копією рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14.11.2023 року у цивільній справі № 132/457/23 (номер провадження 2/132/280/23) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

20.09.2024 року позивач звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому зазначає, що відповідач в червні 2023 року самовільно покинула дітей та виїхала за межі території України, з цього часу з ними не проживає, матеріальну допомогу на їх утримання не надає. На підтвердження цих обставин до позовної заяви долучив довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб № 153, складену 04.03.2024 року Корделівським старостинським округом Калинівської міської ради Вінницької області, в якій зазначено, що до складу сім`ї ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , входять: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; колишня дружина ОСОБА_2 , з позначкою, що остання за цією адресою не проживає, а також акт матеріально-побутових умов проживання № 166, складений 08.03.2024 року Корделівським старостинським округом Калинівської міської ради Вінницької області, згідно якого, з літа 2023 року по момент складання цього акту, дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із батьком ОСОБА_1 . Мати дітей ОСОБА_2 з літа 2023 року перебуває за кордоном.

Суд звертає увагу, що долучені до позовної заяви довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб № 153 від 04.03.2024 року, та акт матеріально-побутових умов проживання № 166 від 08.03.2024 року, складені задовго до звернення позивача ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом, та на момент його подання (20.09.2024 року), не містять актуальної інформації щодо проживання дітей разом із батьком, перебування їх на його утриманні та вихованні.

Зазначена конкретна обставина, стала підставою для постановлення Калинівським районним судом Вінницької області ухвал від 19.02.2025 року, згідно яких, суд зобов`язав позивача ОСОБА_1 надати суду докази, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а саме докази на підтвердження факту постійного проживання дітей разом із ним, та перебування на його утриманні (з моменту звернення до суду і до теперішнього часу), а також розрахунок розміру суми аліментів заявленої до стягнення з відповідача. Одночасно із цим, ОСОБА_1 роз`яснено, що ненадання суду доказів, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, є підставою для відмови у задоволенні заявленого позову. Одночасно із цим, іншою ухвалою, зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати суду інформацію (за період часу з 01.06.2023 року по 19.02.2025 року) щодо перетину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , державного кордону України, із зазначенням дати такого перетину, країни, до якої відповідна дитина виїхала (у супроводі якого з батьків), та дати повернення, якщо дитина поверталася до України.

Дані судові рішення отримані адресантами, яким вони були адресовані, про що свідчать матеріали цивільної справи.

Позивач ОСОБА_1 вимоги, які були викладені в ухвалі суду від 19.02.2025 року, не виконав, доказів, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а саме докази на підтвердження факту постійного проживання дітей разом із ним, та перебування на його утриманні (з моменту звернення до суду і до теперішнього часу), а також розрахунок розміру суми аліментів заявленої до стягнення з відповідача, суду не надав.

Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав суду відомості про перетин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , державного кордону України 05.10.2024 року внапрямку «виїзд» через пункт пропуску «Угринів», та до території України не поверталась.

Відповідач ОСОБА_2 в своїй заяві від 21.02.2025 року зазначила, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із нею у місті Рига, та перебуває на її утриманні, на підтвердження чого надала копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 , виданого 29.07.2022 органом 0521, на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з штампом про перетин державного кордону України 05.10.2024 року. Окрім цього, у заяві зазначила, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського, та разом із батьком постійно не проживає.

Наведені відповідачем обставини, позивачем не спростовані належними та допустимими доказами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша, друга, третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є обставини постійного проживання неповнолітніх дітей разом із батьком на час звернення до суду із вказаним позовом, та перебування їх на його утриманні та вихованні, а також ухилення матері від виконання своїх обов`язків щодо дітей.

В порушення вимог процесуального закону, наведені обставини позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами.

З урахуванням цього, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставі своїх вимог, а тому позов необхідно залишити без задоволення.

Згідно частини першої - третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи із вищевикладеного, керуючись ст.ст.223, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя