Справа № 372/943/25
Провадження № 2-966/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Яворській М.М.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського водопровідно-каналізаційного підприємства, третя особа Українська міська рада Обухівського району Київської області, про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

24.02.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Українського водопровідно-каналізаційного підприємства про скасування арешту майна. В обґрунтування позовної заяви зазначив, восени 2025 року він звернувся до Української міської ради Обухівського району Київської області з заявою про приватизацію квартири, яку йому було надано на підставі договору оренди на службове житло від 16.03.1995 року, однак його було відмовлено, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного Реєстру Іпотек, що квартир наявні не обтяження. Після чого він звернувся до Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Київ/ з заявою про зняття арешту з майна, в тому числі і з вище вказаної квартири, однак також отримав лист в якому його повідомили, що для вирішення питання про звільнення майна з під арешту він маю звернутися до суду. А також листом його повідомили, що надати достовірну інформацію та завірених належним чином документів йому не мають можливості в зв`язку зі знищенням архівних справ, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Восени 2024 року позивач звернувся до Української міської ради Обухівського району Київської області з заявою про приватизацію квартири, АДРЕСА_1 , яку йому було надано на підставі ордери на службове житло від 16.03.1995 року Українською міською радою, коли він працював в Обухівському РВГУ, відповідно до ст.118 ЖК України, та яку згодом було знято зі статусу «службова» і якою він користуюся до цього часу, як відповідальний квартиронаймач, а саме проживає в даній квартирі.

Однак отримав відмову, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного Реєстру іпотек, щодо об`єкта мається обтяження.

Дане обтяження виникло відповідно до постанови без номера про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.04.2003 року по справі в/л №2-686-02 від 15.03.2002 винесеною начальником ВДВС Обухівського районного управління юстиції Тупіковою Л.І. при примусовому виконанні виконавчого листа виданого Обухівським районним судом про стягнення з позивача на користь Українського водопровідно-каналізаційного підприємства 757 грн. 39 коп., що підтверджується копією постанови. в зв`язку з тим, що він заборгував перед даним підприємством.

Про виникнення обтяження, а саме арешту на майно, на своє ім`я позивач дізнався лише коли звернувся до Української міської ради з заявою про приватизацію квартири.

Позивач звертався до Обухівського відділу Державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Київ/ з заявою про зняття арешту з майна, в тому числі і з вище вказаної квартири, однак також отримав лист в якому йому повідомили, що для вирішення питання про звільнення майна з під арешту він має звернутися до суду. А також листом йому повідомили, що надати достовірну інформацію та завірених належним чином документів йому не мають можливості в зв`язку зі знищенням архівних справ.

Копію постанови про арешт майна, винесену начальником ВДВС відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області позивач отримав в у Українській міській державній нотаріальній конторі, яка і зареєструвала дане обтяження за № 1333326 27.09.2004 року.

Засобами поштового зв`язку він, як боржнику при винесенні даної постанови ВДВС, не отримував.

Борг по сплаті за комунальні послуги на користь Українського водопровідно-каналізаційного підприємства в сумі 757 грн.39 коп., ним сплачено ще в жовтні місяці 2004 року, що підтверджується листом підприємства, і станом на цей час боргу за позивачем перед Українським водопровідно-каналізаційним підприємством не має, що підтверджується довідкою підприємства.

Позивач намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, однак йому це не вдалось, в зв`язку з вищевикладеним позивач не може приватизувати квартиру, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що в разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За змістом поданої мною позовної заяви вбачається, що між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно.

П.7 ч. 4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, що відповідає фактичним обставинам.

Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) відмовлено позивачу у знятті арешту у зв`язку з тим, що відомості про накладення арешту на майно ОСОБА_1 відсутні, так як матеріали виконавчих проваджень зберігаються не більше трьох років після чого знищуються, тому було рекомендовано звернутись для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту до суду.

Разом з цим, згідно відповіді № 2595 від 20.08.2024 року в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на примусовому виконанні у відділі не перебувають.

З відповіді Українського водопровідно-каналізаційного підприємства № 390 від 25.12.2024 року вбачається, що станом на 01.01.2025 року кошти за надані послуги за житлово-комунальні послуги сплачується вчасно, заборгованість станом на 01.01.2025 року відсутня.

Згідно статті 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на майно порушує можливості реалізації позивачем, прав на належне йому на праві оренди майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача судовому захисту.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту.

Так як відповідач позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку частини третьої статті 200 ЦПК України. Визнання позову відповідачем приймається судом як належне.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76--82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 319, 321, 391 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який значиться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів рухомого майна щодо об`єкта, реєстраційний номер обтяження-1333326 зареєстрований 27.09.2004 реєстратором: Українська міська державна нотаріальна контора. Постанова про арешт боржника, б/н, видана 15.04.2003 року Державною виконавчою службою, Обухів РУЮ. Архівний номер : 46991 KIEV 478 від 22.05.2003 дата виникнення- 22.05.2003, номер реєстру № 46.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко