Справа № 347/1902/24
Провадження № 2/347/64/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Атаманюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

01.08.2024 року представник позивача адвокат Найда К.В. в системі Електронний суд подала позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2021 року близько 20 год. 55 хв. в с. Тюдів по вул. Шевченка Косівського району Івано-Франківської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "KIA CEE'D", р.н. НОМЕР_1 рухаючись у напрямку с. Великий Рожин здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки "OPEL KADETT 1.6 D", р.н. НОМЕР_2 , який рухався попутно позаду автомобіля "KIA CEE'D", р.н. НОМЕР_1 , переїхав тіло лежачого потерпілого ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень завданих автомобілем марки "KIA CEE'D", р.н. НОМЕР_1 загинув.

За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківської області 22.08.2021 року було внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до ЄРДР за №0000474. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №52 від 16.09.2021 року смерть ОСОБА_3 наступила від відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток черепа, набряку головного мозку, крововиливу під оболонки головного мозку. На момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_3 міг знаходитись у вертикальному або близькому до нього положенні і бути повернутим передньою правою поверхнею тіла до травмуючої поверхні. Вищеописані тілесні ушкодження могли утворитись одномоментно і характерні для наїзду автомобіля. З висновку медико-криміналістичної експертизи №130 від 27.09.2021 р. одягу трупа ОСОБА_3 вбачається, що мало місце зіткнення автомобіля "KIA CEE'D", р.н. НОМЕР_1 з потерпілим, коли останній перебував у вертикальному положенні і був обернений до автомобіля передньо-правою поверхнею. Таким чином, між отриманими потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями та настання його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Постановою слідчого - заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковника поліції Млиниського Б.М. від 29.10.2021 року кримінальне провадження №0000474 закрите у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_2 та ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Внаслідок вищевказаної ДТП, було завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблого, зокрема матері ОСОБА_1 (позивачу). В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього мати потерпілого ОСОБА_1 зазнала шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

Позивач вживала заходів досудового регулювання спору шляхом повідомлення відповідача про настання страхового випадку та звернулася в порядку визначеному Законом України №1961-IV від 01.07.2004 року із заявою на виплату страхового відшкодування, а саме: 72000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди встановленої п 27.3. ст.27 Закон України №1961-IV від 01.07.2004 року; 52240 грн. в рахунок відшкодування пов`язаного із витратами на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, встановленої п 27.4. ст. 27 закону України №1961-ІV від 01.07.2004 року та виплату в межах страхової суми в рахунок відшкодування пов?язаного із втратою годувальника для матері, встановленої п 27.2. ст.27 Закон України №1961-ІV від 01.07.2004 року.

Так, відповідачем було прийнято рішення про виплату: страхового відшкодування у розмірі 42720 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання; страхового відшкодування у розмірі 19400 грн., в рахунок відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Таким чином, відповідач здійснив виплату 50% заявленого позивачем до виплати страхового відшкодування, що стало підставою для звернення позивача в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.

У зв?язку із наведеним, позивач просила стягнути з відповідача:

- 135 760 грн. страхового відшкодування пов`язаної з втратою годувальника для батьків;

- 36 000 грн. відшкодування моральної шкоди;

- 19 400 грн. відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника;

- 6720 грн. відшкодування витрат на поховання;

- 40000 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги;

- 64 650,27 грн. пені за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування;

- 10 673,87 грн. інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування;

- 5959,77 грн. 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що ПАТ «Страхова група «ТАС» не погоджується з вимогами позивача з огляду на наступне. Згідно наданих чеків позивачем, сума витрат позивача пов`язаних із виготовленням та встановленням пам`ятника становить 38800 грн. AT «CT «ТАС» (приватне) керуючись п.36.3 ст.36 Закону, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 19400,0 грн. (38800 грн:2=19400 грн). Моральна шкода, пов`язана зі смертю потерпілого згідно п.27.3 ст.27 Закону становить 72000 грн. (для матері ОСОБА_1 = 72000 грн.). Шкода, пов`язана з організацією поховання потерпілого згідно п.27.4 ст.27 Закону становить 13440 грн.

АТ «СГ «ТАС» (приватне) керуючись на п. 36.3 ст. 36 Закону, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 42720 грн. (72000+13440:2=42720,00 грн.).

Вимога Позивача, щодо стягнення з AT «СГ «ТАС» (приватне) шкоди пов`язаної із втратою годувальника є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивачем не було надано відповідачу для такої виплати доказів перебування її, ОСОБА_1 , на утриманні померлого сина ОСОБА_3 . Крім того, не встановлено та не підкріплено жодними доказами те, що ОСОБА_3 взагалі працював та мав дохід, щоб мати змогу утримувати свою матір ОСОБА_1 (позивача).

У зв?язку із вищенаведеним, представник відповідача вважав, що за відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, відсутні також і підстави для задоволення інших позовних вимог, зокрема стягнення з відповідача цієї суми з урахуванням індексу інфляції, пені, 3% річних, тому просили відмовити у задоволенні позову повністю.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач та її представник в судове засідання не з?явилися, представник позивача ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 10.09.2024 року.

10.09.2024 року у зв?язку із неявкою відповідача підготовче засідання відкладено на 21.10.2024 року.

21.10.2024 року ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 02.12.2024 року.

02.12.2024 року та 13.01.2025 року розгляд справи відкладено через зайнятість судді в іншому провадженні.

25.02.2025 року ухвалою суду судове засідання відкладено за клопотанням позивача на 18.03.2025 року.

18.03.2025 року розгляд справи відкладено через зайнятість судді в іншому провадженні на 26.03.3025 року.

Враховуючи те, що представник позивача просила розгляд справи проводити без її участі, а представник відповідача в судове засідання 26.03.2025 року не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, судом було ухвалено проводити розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії товарного чека від 23.08.2021 року та накладної №10 від 23.08.2021 року, позивач ОСОБА_1 здійснила витрати пов`язані з організацією та похованням на суму 13440 грн. (а.с.38).

Згідно копії Довідки до акту огляду МСЕК виданої 16.04.2013 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - є інвалідом другої групи загального захворювання безстроково і згідно висновку щодо умов та характеру праці - визнана непрацездатною (а.с.39).

Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Кутської селищної ради с. Тюдів за №710 від 15.12.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає та зареєстрована по АДРЕСА_1 - дійсно була на утриманні свого сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.40).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого повторно 03.05.2017 року - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.41).

Згідно копії довідки виданої виконавчим комітетом Кутської селищної ради с. Тюдів за №519 від 16.09.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід 2 групи, - дійсно до дня смерті проживала зі своїм сином ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.42).

Згідно копії Довідки про доходи №5804 9888 1584 1568 виданої позивачу ОСОБА_1 , остання перебуває на обліку в Косівському об`єднаному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.07.2021 року по 30.09.2021 року складає 8609,97 грн. (розмір щомісячної пенсії - 2869,99 грн.) (а.с.43).

Відповідно до копії витягу щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, станом на 21.08.2021 року цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки "KIA CEE'D", р.н. НОМЕР_1 , застрахована AT «CT «ТАС» (приватне) відповідно до Полісу №АР9846696 (а.с.44).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 21.01.1984 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , а його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.45).

З копії заяви на виплату страхового відшкодування від 29.11.2021 року поданої позивачем ОСОБА_1 до відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» - заявниця просила здійснити відшкодування їй шкоди заподіяної внаслідок ДТП, а саме: 72 грн. моральної шкоди заподіяної смертю її сина ОСОБА_3 , шкоду пов`язану із втратою годувальника ОСОБА_3 в межах страхової суми та 52240 грн. витрат на поховання ОСОБА_3 та спорудження надгробного пам`ятника (а.с.46-50).

Листом №10062/7122 від 18.07.2022 року ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомило заявника (позивача ОСОБА_1 ) про виплату їй страхового відшкодування у розмірі 42720 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання (72000 грн. +13440 грн. = 85440 грн., 85440 грн. : 2 = 42720 грн., оскільки розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної неподільної шкоди на кількість таких осіб) (а.с.51-52).

Листом №17126/7122 від 21.12.2022 року ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомило заявника (позивача ОСОБА_1 ) про виплату страхового відшкодування у розмірі 19400 грн., в рахунок відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника (38800 грн. : 2 = 19400 грн.), одночасно зазначивши, що розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної неподільної шкоди на кількість таких осіб) (а.с.53).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого повторно 24.09.2021 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.56).

Згідно копії Постанови слідчого - заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковника поліції Млиниського Б.М. від 29.10.2021 року кримінальне провадження №0000474 від 22.09.2021 грн. - закрите у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_2 та ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с.57-59).

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №46 від 26.10.2021 року - позивач ОСОБА_1 оплатила за виготовлення пам`ятника 38800 грн. (а.с.60), що також підтверджується копією Акта приймання виконаних робіт від 20.08.2022 року (а.с.61).

Відповідно до копії Листа №180 від 08.02.2023 року, ПАТ «Страхова група «ТАС» у відповідь на адвокатський запит повідомило, що на користь ОСОБА_1 страховою компанією було вплачено 42720 грн. страхового відшкодування та 19400 грн. відшкодування за виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника (а.с.62-64).

Також, відповідачем ПАТ «Страхова група «ТАС» до відзиву на позов було долучено:

- копію запиту ПАТ «Страхова група «ТАС» до Головного управління ПФУ в Косівському районі з проханням надати інформацію відносно того чи отримує ОСОБА_1 пенсію у зв?язку з втратою годувальника (а.с.90);

- копію листа 2019 від 21.12.2021 року до ОСОБА_1 щодо надання нею необхідних підтверджуючих документів, що підтверджують її перебування на утриманні потерпілого (тобто сина ОСОБА_8 ) (а.с.91);

- копії судових рішень з приводу судової практики у подібних правовідносинах (а.с.93-103).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача отримати страхове відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та неможливості врегулювання даного спору в позасудовому порядку.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 1статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Означені норми кореспондуються з пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, відповідно до якого, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, поміж іншим, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 35 Закону визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої долучаються документи, передбачені вказаною статтею.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (розмір регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Пунктом 36.3 статті 36 Закону передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. (вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного суду від 01.07.2020 справа № 554/858/19).

В силу норм частини другої статті 1167, частини п`ятої статті 1187 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відсутність у матеріалах справи доказів притягнення винної особи до кримінальної відповідальності або закриття кримінального провадження відносно неї, не означає відсутність її вини для цивільно-правової відповідальності, не може свідчити про відсутність страхового випадку та про відсутність підстав для відшкодування відповідачем завданої позивачу шкоди в межах суми страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Мотивована оцінка суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Щодо відповідальності за завдання неподільної шкоди.

Судом на підставі безпосередньо оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 21.08.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "KIA CEE'D", р.н. НОМЕР_1 рухаючись у напрямку с. Великий Рожин здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки "OPEL KADETT 1.6 D", р.н. НОМЕР_2 , який рухався попутно позаду автомобіля "KIA CEE'D", р.н. НОМЕР_1 , переїхав тіло лежачого потерпілого ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень завданих автомобілем марки "KIA CEE'D", р.н. НОМЕР_1 загинув.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до ЄРДР за №0000474 за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого від 29.10.2021 року кримінальне провадження №0000474 закрите у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_2 та ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, на підставі п.2.ч.1. ст. 284 КПК України.

Вказані обставини сторонами визнаються та не заперечуються сторонами.

В той же час постанові про закриття кримінального провадження від 29.10.2021 року зазначено, що потерпілий ОСОБА_3 поставив водія автомобіля ОСОБА_2 в такі умови, коли останній був позбавлений можливості уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. В свою чергу унаслідок наїзду автомобіля KIA CEE'D", під керуванням водія ОСОБА_2 на пішохода ОСОБА_3 , останнього відкинуло на проїзну частину дороги, тим самим для водія автомобіля OPEL KADETT 1.6 D ОСОБА_5 також склались умови, коли той був позбавлений можливості уникнути наїзду. Окрім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_3 настала від тілесних ушкоджень, які утворились одномоментно і характерні для наїзду автомобілем. Отже переїзд автомобілем OPEL KADETT під керуванням ОСОБА_5 через тіло потерпілого ОСОБА_3 не спричинив останньому тілесних ушкоджень, від яких наступила смерть.

Відповідно до висновку викладеного в постанові ВП ВС від 29 червня 2022 року у справі 477/874/19 приписи ст. 1188 ЦК України та пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV застосовні у тому разі, якщо декілька осіб є саме відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини.

В той же час, як зазначено судом вище, із посиланням на постанову про закриття кримінального провадження, переїзд автомобілем OPEL KADETT під керуванням ОСОБА_5 через тіло потерпілого ОСОБА_3 не спричинив останньому тілесних ушкоджень, від яких наступила смерть.

Отже суд доходить переконання про відсутність підстав вважати, що шкода потерпілому ОСОБА_3 є неподільною, та завдана кількома відповідальними за неподільну шкоду особами

При цьому зі змісту вказаної постанови слідує, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_3 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію і унеможливлює належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, раптово вийшов на проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу та став перетинати її справа наліво по ходу руху автомобіля не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив Правила дорожнього руху України.

Разом з тим, у даній постанові відсутня інформація про умисел потерпілого, тобто усвідомлене бажання заподіяти шкоду - спричинити ДТП та про обставини непереборної сили.

Такі обставини (умисел потерпілого або ж непереборна сила) не доведені також відповідачем, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за встановлених судом обставин не виключається.

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі ч. 2 ст. 1193 ЦК України у разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.

Аналогічний висновок вкладено у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року (справа № 445/3770/19) та від 14 листопада 2021 року (справа № 342/709/20).

За вказаних обставин, при вирішенні питання про розмір відшкодування шкоди, завданої володільцем джерела підвищеної небезпеки, наявні підстави для зменшення її розміру на підставі частини другої статті 1193 ЦК України.

Отже при розрахунку суми страхової виплати, суд вважає обґрунтованим поділ відповідальності між водієм ОСОБА_2 та загиблим пішоходом ОСОБА_3 .

Розрахунок страхового відшкодування моральної шкоди здійснений AT «CT «ТАС» за формулою (((12*6000,00 грн)/2 = 36 000, 00, де:

-6 000,00 грн. - мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку;

-12 - множинник, зазначений у п. 27.3 ст. 27 Закону.

-2- кількість осіб, відповідальних за спричинену шкоду внаслідок ДТП.

Таким чином, загальна сума страхового відшкодування становить 36 000,00 грн. на одну особу, яка виплачена позивачці у повному обсязі.

На підставі наведеного позовні вимоги в частині стягнення додаткових 36 000 гривень відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття "непрацездатні громадяни" надається у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт "г" пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди").

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України "Про прожитковий мінімум").

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

З системного аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

У даній справі підлягає доказуванню особою, яка вимагає страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, належність до однієї з цих груп, а якщо особа належить до такої групи, то необхідно доказати розмір доходу потерпілого (померлого) та факт знаходження на утриманні. Тобто надати документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого (померлого), його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсії, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника (п.п. «е», п. 35.2 ст. 35 Закону).

Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі №640/5041/17, а також у постанові від 18.04.2018 у справі № 165/325/17.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимог про перебування на утриманні загиблого ОСОБА_3 , його мати - позивач ОСОБА_1 надала довідку Кутської селищної ради про перебування позивача на утриманні свого сина № 710 від 15.12.2022 року , довідку Кутської селищної ради про спільне проживання позивача з сином ОСОБА_3 довідку про отриманні пенсії ОСОБА_1 , довідку до акту огляду МСЕК, згідно якої ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності.

Суд зауважує, що сам по собі факт проживання та реєстрації за одним місцем проживання із потерпілим, не може свідчити про факт перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні свого сина ОСОБА_3 . Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, передбачену статтею 202 СК України, так і те, що син ОСОБА_3 надавав їй ( ОСОБА_1 ) таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом його існування.

В той же час, виходячи з довідки акту огляду МСЕК (а.с.39) ОСОБА_1 на день смерті потерпілого ОСОБА_3 була непрацездатною, їй була встановлена ІІ група інвалідності, безстроково, та вона отримувала пенсію в розмірі 2 869, 99 гривень. Прожитковий мінімум з 01.07.2021 року по 30.11.2021 року становив - 1854 гривні.

Однак матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_3 , що такий був працевлаштований та отримував доходи, або іншим чином надав допомогу матері, а ОСОБА_1 потребувала такої допомоги, і вона була її основним і постійним джерелом існування.

Отже, на переконання суду, позивачем ОСОБА_1 не доведено обставин перебування на утриманні загиблого сина ОСОБА_3 та потребу у матеріальній допомозі від останнього, а тому вимоги позовної заяви в частині стягнення страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого не підлягають до задоволення.

Щодо відшкодування витрат пов`язаних із похованням потерпілого.

Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно п. 4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 понесла витрати на поховання сина в сумі 13440 гривень на ритуальні послуги, та 38 800 гривень на спорудження нагробного пам`ятника. Отже загальні сума до відшкодування становить 52 240 гривень. В той же час виходячи з розрахунку відшкодування АТ СК ТАС здійснено відшкодування в цій частині в розмірі 50% що становить 26120 гривень.

Враховуючи той факт, що суд дійшов висновку про застосування ч. 2 ст. 1193 ЦК України, відповідач АТ СК ТАС правомірно виплачено суму відшкодування в розмірі 26 120 гривень.

Щодо вимог про відшкодування штрафних санкцій, то такі не підлягають до задоволення, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача ОСОБА_1 щодо страхового відшкодування, а відтак в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, суд звертає увагу, що позивач звільнена від сплати судового збору в силу п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак судовий збір у випадку задоволенні позову підлягав би стягненню з відповідача в дохід держави.

Водночас враховуючи той факт, що судом відмовлено в задоволенні позові, то відсутні підстави для відшкодування судових витрат (судового збору та витрат на правову допомогу).

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 19, 77, 79, 81, 82, 89, 178, 247, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 квітня 2025 року.

Суддя Ю. С. Кіцула