Справа № 953/7958/24
Провадження № 22-ц/801/712/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Натальчук О. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 рокуСправа № 953/7958/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК», в інтересах якого діє представник Дребот Ірина Анатоліївна, на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Натальчук О. А. в залі суду в селище Тростянець Вінницької області, дата складення повного тексту рішення 31.01.2025,

в цивільній справі № 953/7958/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МЕГАБАНК», з участю третіх осіб: нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутих коштів,

встановив:

Короткий зміст вимог

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «МЕГАБАНК», з участю третіх осіб: нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф., ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС», приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В. В. в якому просив з урахуванням уточненої позовної заяви просив визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. від 04.06.2021, який зареєстрований за №16363, вчинений на користь АТ «МЕГАБАНК». Також просив стягнути з АТ «МЕГАБАНК» на користь позивача судові витрати та витрати на правову допомогу та здійснити повернення незаконно стягнутих коштів на користь ОСОБА_1 в сумі 47898.27 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. було вчинено Виконавчий напис, реєстраційний номер 16363, у відповідності до якого запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» суму заборгованості 43600,72 грн, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 26779,17 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 1406,76 грн; простроченою заборгованістю за комісією 20802,68 грн; строковою заборгованістю за штрафами та пенею 12612,11 грн; за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача, які підлягають стягненню з боржника. Загальна заборгованість становить 44600,72 грн.

Позивач вказує, що йому не відомо на підставі чого нотаріус міг вчинити виконавчий напис, оскільки жодних розрахунків та повідомлень з цього приводу не отримував, тому вважає, що відсутні будь-які підстави для стягнення заборгованості. Окрім того, позивач не отримував вимоги про погашення заборгованості та намір відповідача звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Крім того, станом на дату надання інформації, в рамках виконавчого провадження приватним виконавцем стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 47898.27 грн, які розподілено і перераховано у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що є більшою сумою, аніж сума виконавчого провадження.

Вказано, що набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Нотаріус повинен був дослідити оригінал кредитного договору, та переконатися належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню, а цього зроблено не було. Про факт існування виконавчого напису позивачу стало відомо 14.08.2024 у результаті ознайомлення представника позивача із матеріалами виконавчого провадження. При цьому, про факт існування такого виконавчого провадження позивач дізнався випадково, ознайомившись із даними виконавчого провадження через застосунок ДІЯ.

Позивача вважає, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням, так як було вчинено не на оригіналі, а на копії Кредитного договору. Також, нотаріусом Данич О.Ф. при вчиненні Виконавчого напису цілком проігноровано вимоги законодавства України щодо того, що Виконавчий напис могло бути вчинено виключно в межах строку, що не перевищує три роки з моменту виникнення права вимоги у Відповідача. У відповідності до вимог пункту 2 Переліку документів для стягнення в безспірному порядку встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, серед іншого, додається: засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, в матеріалах виконавчого провадження відсутня будь-яка банківська виписка з рахунку позивача, тому можливо припустити, що відповідна банківська виписка не була надана нотаріусу відповідачем, на підставі яких можливо вчинити Виконавчий напис, а також, очевидно, що відповідачем було вчинено неправомірну спробу виправдати власний пропуск строку на звернення до нотаріуса з метою вчинення Виконавчого напису.

Оскільки підставою стягнення коштів з позивача був виконавчий напис нотаріуса, який визнається таким, що не підлягає виконанню, тобто кошти були стягнуті, а не добровільно внесені в рахунок погашення заборгованості, тому вони мають бути повернуті, шляхом стягнення їх з відповідача.

За таких обставин позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано виконавчий напис №16363 від 04.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором №58-804-850-2-18-Г від 26.07.2018 на загальну суму 44600 (сорок чотири тисячі шістсот) гривень 72 (сімдесят дві) копійки, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з АТ «МЕГАБАНК» на користь з ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 44600,72 грн.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять докази, що укладений між АТ «Мегабанк» та позивачем кредитний договір за яким було вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріуса, був нотаріально посвідчений. Тому підстав для вчинення виконавчого напису не вбачається, у зв`язку з чим зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Також, судом вказано, що в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки певна сума коштів, які стягувалися з відповідача було зараховано в рахунок сплати витрат виконавчого провадження та в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця. Приватний виконавець Тимощук В.В. не є відповідачем у даній справі, тому відсутні правові підстави для стягнення саме з відповідача решти суми, так як ним її не отримано.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, суд першої інстанції керувався тим, що розмір витрат на правову допомогу, заявлений до відшкодування за рахунок відповідача в розмірі 12 000,00 грн, є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи та відсутності безпосередньої участі представника у судових засіданнях під час судового розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2025 року АТ «МЕГАБАНК», в інтересах якого діє представник Дребот І. А. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 лютого 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.

25 лютого 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду після усунення недоліків відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

10 березня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду на 01 квітня 2025 року о 11:20 год. з повідомленням сторін.

27 березня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду задоволено клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» - адвоката Беринді Олега Олеговича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на те, що позовна заява взагалі не містить посилань на відсутність у позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості.

Зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Боржник не довів відсутність заборгованості чи неправильність розрахунку. Також, боржником не доведено чим саме порушується його право, вчиненням виконавчого напису для погашення заборгованості за Кредитним договором при існуючій та неспростованій сумі боргу.

Позивачем не надано доказу на підтвердження своєї позиції, також факт прострочення виконання зобов`язання по кредитному договору позивачем не оспорювався та підтвердився в судовому засіданні ним особисто.

Вирішуючи спір місцевий суд не врахував правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 по справі №916/3006/17.

Крім того, судом безпідставно відмовлено в клопотанні представника відповідача про залучення до участі у справі правонаступника АТ «Мегабанк». В свою чергу, АТ «Мегабанк» вважає себе не належним відповідачем у справі, тому покладення саме на банк судових витрат є неправомірним. Також вважає, що суд безпідставно стягнув з відповідача витрати на правничу допомогу, оскільки вони значно завищені та не доведені.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

12 березня 2025 року позивач на адресу суду направив відзив, в якому заперечив аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, вказавши, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

В судовому засіданні представник відповідача АТ «МЕГАБАНК» підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Ягодка О. А. подав заяву в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника.

Треті особи: нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. та ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» в судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, причини їх неявки до суду невідомі. Згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинений виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «МегаБанк» заборгованості за кредитним договором № 58-804-850-2-18-Г від 26.07.2018 за період з 26.07.2018 по 01.06.2021 в сумі 43600,72 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача (т.1, а.с.16, 139).

Також, у виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

28.01.2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. відкрито виконавче провадження ВП №68409491, зі стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» суми боргу у розмірі 44600,72 грн, з виконання виконавчого напису нотаріуса від 04.06.2021 (т.1, а.с. 138).

13.10.2024 постановою приватного виконавця закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №16363 від 04.06.2021. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 грн; сума стягнутого виконавчого збору/ сума стягненої винагороди приватного виконавця 4460,10 грн (а.с.134).

Відповідно до копії кредитного договору, наданого представником відповідача, № 58-804-850-2-18-Г від 26.07.2018, ПАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, згідно якого, строк кредиту з 26.07.2018 до 23.07.2021 включно; розмір кредиту 28026,91 грн; процентна ставка за користування кредитом 15 % річних; реальна річна процентна ставка 100,729 %; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості 2,5 %; розмір щомісячного платежу 1676,87 грн (т.1, а.с. 212, 213).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Сторона позивача вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 1 Переліку документів, по яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У 2014 році дійсно до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким передбачалося, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору; та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті самі наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт.

Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14.

Отже, оскільки у судовому порядку вказану постанову від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач серед іншого вказував на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не дотримався умов, за наявності яких виконавчий напис може бути вчинений, зокрема відсутній нотаріально посвідчений кредитний договір.

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника.

В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 04 червня 2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що укладений між АТ «МЕГАБАНК» та позивачем кредитний договір, на підставі якого вчинено нотаріальний напис №16363, був нотаріально посвідчений, і його оригінал був наданий стягувачем приватному нотаріусу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 712/11552/23 (провадження № 61-3773св24).

Водночас, суд обґрунтовано звернув увагу на те, що відсутні правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України.

Надаючи оцінку доводам позивача, місцевий суд врахував, що так як з ОСОБА_1 на користь стягувача АТ «МЕГАБАНК» стягнуто кошти в рамках виконавчого провадження №68409491 та винагорода приватному виконавця при примусовому виконанню ВН №16363 від 04.06.2021, тому підстава для набуття вказаних коштів відпала, у зв`язку з чим слід з відповідача на користь позивача стягнути безпідставно отримані грошові кошти на загальну суму 44600,72 грн.

Відповідачем жодним чином не спростовано порушення встановленої законом процедури стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Доводи апеляційної скарги про відсутність безспірності заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав того, що матеріали справи не містять доказів з боку позивача щодо обґрунтованості неправильних розрахунків зазначених у виконавчому напису, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає даний довід таким, що не підлягає задоволенню.

Підлягають відхиленню й посилання скаржника на неврахування судом клопотання про зупинення провадження у справі з підстав того, що у провадженні Верховного Суду перебуває цивільна справа № 953/24156/21 з аналогічними підставим та позовними вимогами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Із положень цивільно-процесуального законодавства вбачається, що суд зупиняє провадження у справі, коли її неможливо розглянути у зв`язку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій цивільній, господарській або кримінальній справі, чи у справі, що розглядається в адміністративному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі № 953/7958/24 зібрано достатньо доказів, які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, виходячи з положень п. 6 ч. 1 ст.251 ЦПК України, яка передбачає зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи, колегія суддів вважає, що підстави для зупинення провадження у цій справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що сума боргу є спірною, враховуючи, що жодних розрахунків та доказів існування заборгованості у іншому розмірі, позивач не надав, є безпідставними.

Характер правового регулювання питання безспірності заборгованості для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідач не надав суду докази того, що нотаріусу були надані документи, на підставі яких можливо встановити суму заборгованості за Кредитним договором №58-804-850-2-18-Г від 26.07.2018, що позбавляє позивача можливості надати свій контррозрахунок.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що АТ «Мегабанк» є належним відповідачем у справі, тому з урахуванням ст. 55 ЦПК України суд мав залучити до участі у справі правонаступника АТ «Мегабанк» - ТОВ ФК "Мустанг фінанс".

Відповідно до ст.55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Так, 03.09.2024 між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» укладено Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги.

На підтвердження факту відступлення права вимоги за кредитним договором №58-804-850-2-18-Г від 26.07.2018, надано Додаток № 1 до договору відступлення, в якому за порядковим номером 1404 вказано зазначений кредитний договір, боржник ОСОБА_1 із заборгованістю, станом на 03.09.2024 у розмірі 1722,82 грн.

Проте, як правильно зазначено судом згідно постанови приватного виконавця від 13.10.2024 кошти за виконавчим написом стягнуто саме на користь АТ "Мегабанк" у повному обсязі. Відомостей про заміну сторони виконавчого провадження суду не надано. Крім того, за означеним договором відступлення прав вимоги від 03.09.2024, новому кредитору передано право вимоги до ОСОБА_1 на суму 1772,82 грн., що не відповідає сумі коштів, які стягнуто за виконавчим документом.

Враховуючи те, що однією з вимог є повернення стягнутих коштів, які саме АТ «МЕГАБАНК» отримало від ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для залучення правонаступника відповідача ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС».

Оскільки доводи апеляційної скарги зроблені судом висновки про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню не спростовують, підстави для скасування або зміни рішення суду про часткове задоволення позову по суті позовних вимог відсутні.

Щодо доводів скарги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції дотримався порядку, визначеного ст.137 ЦПК України та правильно вирішив це питання, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 5000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правничої допомоги №14/07/08/24 від 07.08.2024; додаткову угоду від 19.08.2024 до договору про надання правової допомоги №14/07/08/24 від 07.08.2024, в якій зазначено, що вартість послуг становить 12000 грн; розрахунок наданих послуг за договором №14/07/08/24 від 07.08.2024 на загальну суму 12000,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом вірно було враховано розмір витрат, понесених позивачем за надання йому такої допомоги, співмірність витрат із складністю справи, та відсутності безпосередньої участі представника у судових засіданнях під час судового розгляду, тому обґрунтовано зменшено заявлений позивачем розмір відповідних витрат з 12 000 грн до 5 000 грн.

Апеляційний суд, звертає увагу на те, що витрати на професійну правничу допомогу документально підтверджені, доведені та заявлені в строки та в порядку, визначеному ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний розмір витрат про надання правової допомоги є співмірним із складністю справи, часом витраченими адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг і виконаних робіт, ціною позову, тобто таким, що не суперечить вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги, що суд помилково стягнув витрати на професійну правничу допомогу, оскільки АТ «МЕГАБАНК» вважає себе неналежним відповідачем у справі та сума є неспівмірною із складністю справи, є необґрунтованими.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи скаржника про те, що суд не дав оцінки доказам, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення скаржником норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник