КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6008/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Войтенко Т.В. у м. Київ 28 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 102608452 від 29 серпня 2022 року в сумі 19750 грн., покласти на відповідача судові витрати в розмірі 2422,40 грн. судового збору.

Позов мотивував тим, що 29 серпня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 102608452, згідно з умовами якого відповідач отримав 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток № 1 до кредитного договору) платіж повернення кредиту та сплати комісії та процентів мав бути внесений відповідачем 13 вересня 2022 року. ТОВ «Мілоан» усі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором.

05 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 86-МЛ/Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за кредитним договором від 29 серпня 2022 року, право на одержання яких належить ТОВ «Мілоан», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Суму та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 102608452 від 29 серпня 2022 було передано позивачу від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення права вимоги № 86-МЛ/Т від 05 грудня 2022 року. Сума заборгованості відповідача становить 19750 грн. відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, з них прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 13800 грн., прострочена заборгованість за комісією 950 грн.

Позивачем була направлена відповідачу письмова претензія про погашення заборгованості вих. № 22112298/20 від 14 червня 2024 року, яка ним задоволена не була.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року в позові ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Щодо укладення кредитного договору № 102608452 від 29 серпня 2022 року, посилався на те, що підписання відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення з даними правилами передують укладенню договору. Тому сума заборгованості за користування кредитними коштами не нарахована поза межами кредитування кредитом, а передбачена кредитним договором.

Вказував, що укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем повністю відповідає умовам укладення електронного договору, які визначені чинним законодавством, а отже містить всі ознаки кредитного договору.

Щодо розміру заборгованості, повідомляв, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму. Відповідач погодився з умовами договору в повному обсязі, оскільки здійснив підписання кредитного договору, однак зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Сума заборгованості відповідача становить 19750 грн. відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, з них прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5000 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 13800 грн., прострочена заборгованість за комісією 950 грн.

Наводив зміст ст. 1049, 1054 ЦК України, пункти 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3, 1.6, 1.7 кредитного договору, зауважував, що всі умови кредитного договору чітко прописані в ньому і є підтвердженням того, що позичальник надає свою згоду на укладення кредитного договору, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною договору. Після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.

Пояснював, що всі дії позивача є правомірними, оскільки у своєму позові він не має наміру стягнути з відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією.

Щодо доказу перерахування коштів на рахунок боржника, повідомляв, що згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України.

Правова позиція щодо застосування ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» викладена в постанові Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року в справі № 10/52д, від 27 жовтня 2011 року в справі № 5015/1965/11, ухвалі Вищого господарського суду України від 15 червня 2011 року в справі № 6-4882св11.

Вказував, що товариство є не банком, а небанківською (фінансовою) установою, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність», в тому числі Інструкції, затвердженої постановою НБУ від 27 грудня 2007 року № 481.

Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.

Товариством на підтвердження здійснення господарської операції щодо кредитного договору, укладеного позивачем, надано платіжне доручення № 50117295 від 29 серпня 2022 року про переказ коштів згідно укладеного договору, на підставі вказаного платіжного доручення Товариством здійснюється облік за кредитним договором № 102608452 від 29 серпня 2022 року в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан».

У відповідності до п. 12.1 розділу 12 Правил, з метою ведення обліку кредитних договорів товариство застосовує обліково-реєструючу систему, яка забезпечує облік та реєстрацію договорів в електронному вигляді з обов`язковою можливістю роздрукування інформації на будь-який момент, а також забезпечує можливість відновлення втраченої інформації в разі виникнення будь-яких обставин непереборної сили.

Обліково-реєструюча система товариства відповідає вимогам, встановленим Положенням про державний реєстр фінансових установ, затвердженим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 41 від 28 серпня 2023 року, ліцензійним умовам провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 913 (п. 12.2 Правил).

Згідно п. 12.4 Правил, журнал та картки обліку виконання договорів ведуться в електронному вигляді. Роздрукування журналу обліку та карток обліку здійснюється за потребою та на вимогу державних органів у межах їх повноважень.

Посилався на п. 4.2 Правил, згідно яких, подаючи першу заяву, заявник має зареєструвати в особистому кабінету банківську карту, на яку будуть зараховані кошти при позитивному рішенні по заяві. Товариство здійснює верифікацію доданої позичальником банківської карти. Для цього заявнику пропонується зробити блокування на банківському рахунку суми 1 грн. Таким чином, товариство перевіряє, що банківська картка активна та заявник має доступ до управління картковим рахунком. Якщо перевірочну операцію по карті здійснено з блокуванням суми 1 грн. на картковому рахунку, після верифікації картки таке блокування скасовується. Дізнатися код верифікації картки заявник може наступними способами: 1) у електронному (sms) повідомленні про операцію, якщо банк, що емітував картку, надсилає повідомлення про операції по карті; 2) через інтернет банк, переглянувши операції по карті; 3) зателефонувавши до служби підтримки банку, що емітував картку.

Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором до кредитора, наводив зміст ст. 514 ЦК України, п. 3.2.6 кредитного договору № 102608452 від 29 серпня 2022 року, зазначив, що 05 грудня 2022 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 86-МЛ/Т, за умовами якого та відповідно до ст. 512 ЦК України, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі до відповідача за кредитним договором.

Зазначав, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 102608452 від 29 серпня 2022 року було передано позивачу від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги № 86-МЛ/Т від 05 грудня 2022 року.

Зазначав, що витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги виготовлений представником позивача, оскільки в реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги № 86-МЛ/Т містяться персональні дані інших осіб.

Таким чином, вказував, що ТОВ «ФК «Кредіт-Капітал» набуло право вимоги по кредитному договору № 102608452 від 29 серпня 2022 року.

Зауважував, що відповідно до правової позиції Верховного Суду від 04 червня 2020 року в справі № 910/1755/19, в зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які посилається позивач у позові, зокрема, про передачу ТОВ «Мілоан» відповідачу 5000 грн. на виконання кредитного договору № 102608452 від 29 серпня 2022 року.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2022 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №102608452 за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати кредит у розмірі 5 000,00 грн., строк користування - 105 днів, який складається з пільгового періоду (з 29 серпня 2022 року до 13 вересня 2022 року) та поточного періоду (з 14 вересня 2022 року до 12 грудня 2022 року), річні проценти 1109,00%.

Так, згідно п. 1.1. договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.3 договору кредит надається загальним строком на 105 днів. Дата надання кредиту 29 серпня 2022 року і складається з пільгового та поточного періодів.

Згідно п. 1.5.2. процентна ставка протягом пільгового періоду становить 2,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору.

Згідно п. 1.5.3. процентна ставка протягом поточного періоду становить 3,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору.

Згідно п. 2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 2.4.1. договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п. 1.4 Договору.

Пунктом 3.2.6 кредитного договору встановлено, що кредитодавець має право без згоди Клієнта поступитись своїм правом вимоги за даним договором.

Позичальник ОСОБА_1 на підставі статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» підписав договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором шляхом введення коду з SMS повідомлення, отриманого на телефон позичальника або на електронну пошту позичальника.

Відповідно до довідки про ідентифікацію, складеної ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 ідентифікувався паролем НОМЕР_2 , відправленим на номер телефону (а. с. 26).

Згідно паспорту споживчого кредиту, сума кредиту складає 5000,00 грн., строк кредитування 105 днів, процентна ставка - 2,00 % в день в межах пільгового періоду та 3,00 % в день протягом поточного періоду (а. с. 24 - 25).

На а. с. 27 знаходиться копія анкети-заяви на кредит № 102608452, заповненої ОСОБА_1 , у якій наведена особиста інформація позичальника, однак не зазначено номеру картки для зарахування кредитних коштів (а. с. 27).

05 грудня 2022 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №86-МЛ/Т, за умовами якого право вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а. с. 33 - 41).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №86-МЛ/Т від 05 грудня 2022 року по боржнику ОСОБА_1 , до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги у розмірі 19750 грн.

Згідно витягу, договір діяв у період з 29 серпня 2022 року по 13 вересня 2022 року, сума кредиту 5000 грн., заборгованість по відсоткам - 13800 грн., залишок комісії - 950 грн. (а. с. 44).

Згідно наданого позивачем розрахунку кредитна заборгованість відповідача станом на 20 червня 2024 року складає 19 750 грн., з яких: 5 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13800 грн. - заборгованість за відсотками, 950 грн. заборгованість за комісією (а. с. 32).

Отримавши право вимоги за кредитним договором, 14 червня 2024 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направив на адресу відповідача досудову вимогу з повідомленням про відступлення права вимоги та вимогу про погашення заборгованості (а. с. 45).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги в частині обставин укладення кредитного договору та відступлення прав вимоги за кредитним договором, позаяк судом першої інстанції зазначені обставини визнано встановленими, і відповідачем рішення суду першої інстанції з наведених підстав не оскаржене.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2022 року ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання фінансових послуг, за умовами якого ТОВ «Мілоан» мало надати відповідачу 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

На підтвердження цих обставин позивачем надано платіжне доручення про зарахування кредитних коштів 29 серпня 2022 року на суму 5 000 грн. на ім`я ОСОБА_1 , маска картки НОМЕР_1 , платіжне доручення №50117295 (а. с. 29).

Оцінюючи даний доказ, суд першої інстанції правомірно зазначив, що вказаний доказ не підтверджує факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач, а отже є неналежним; матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач володів або користувався банківською карткою НОМЕР_1 , даний номер не є повним; позивач також не просив суд витребувати ухвалою суду в емітента карти НОМЕР_1 інформацію про факт зарахування коштів, дату зарахування коштів та їх суму.

Апеляційний суд, погоджуючись з такою оцінкою, додатково зазначає, що платіжне доручення не може вважатися належним доказом надання ОСОБА_1 кредиту на підставі вказаного договору, оскільки за формою та змістом не відповідає вимогам, установленим Законом України «Про платіжні послуги» у відповідній редакції. Надана ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» копія платіжного доручення є документом, який створено самою фінансовою установою, не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору про споживчий кредит № 102608452 від 29 серпня 2022 року, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач (під назвою документу «Виписка з особового рахунка за кредитним договором № 102608452 від 29 серпня 2022 року), не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості; даний розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а відтак інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Судом першої інстанції враховано правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, згідно яких належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» однак ні виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 , тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій за період з дня укладення кредитного договору - 29 серпня 2022 року та до 05 грудня 2022 року (день відступлення права вимоги), ні розрахунку заборгованості за вказаний період (з відображенням дати та суми отриманих кредитних коштів, їх погашення, нарахування відсотків) позивачем до позовної заяви надано не було, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів.

Судом першої інстанції прийнято до уваги, що на підтвердження наявності та розміру заборгованості по відсоткам позивачем надано складену ним самостійно відомість (а. с. 30 - 31), яка сама по собі не може бути належним та допустимим доказом правильності нарахування відсотків, періоду нарахування відсотків, не відображає плати за кредитом, якщо такі були.

В результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що належних, допустимих та достатніх доказів виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, суду не надано.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки в матеріалах справи відсутні докази перерахування коштів на користь відповідача; докази, наявні в матеріалах справи, не містять повної інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно було перерахувати суму кредиту, а також не містить повної інформації про номер платіжного засобу на який, згідно доводів позивача, було перераховано суму кредиту. Матеріали справи не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу, зокрема номер платіжної картки НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 .

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу.

Апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, і не є підставою для задоволення недоведеного та необґрунтованого позову, доводи апеляційної скарги, що товариство є не банком, а небанківською (фінансовою) установою, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність», в тому числі Інструкції, затвердженої постановою НБУ від 27 грудня 2007 року № 481.

Також не доводять самі по собі належне виконання зобов`язань кредитора за кредитним договором та відхиляються апеляційним судом посилання позивача в апеляційній скарзі, що з метою ведення обліку кредитних договорів товариство застосовує обліково-реєструючу систему, яка забезпечує облік та реєстрацію договорів в електронному вигляді з обов`язковою можливістю роздрукування інформації на будь-який момент, а також забезпечує можливість відновлення втраченої інформації в разі виникнення будь-яких обставин непереборної сили, а також, що обліково-реєструюча система товариства відповідає вимогам, встановленим Положенням про державний реєстр фінансових установ, затвердженим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 41 від 28 серпня 2023 року, ліцензійним умовам провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 913 (п. 12.2 Правил).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів про те, що ТОВ «Мілоан» надано кредит відповідачу у розмірі 5000 грн., шляхом перерахування коштів на банківську картку, є цілком законним та обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено обставину надання кредитних коштів відповідачу взагалі, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом аргументи апеляційної скарги щодо складових заборгованості за кредитним договором, яка була передана позивачу згідно договору відступлення права вимоги № 85-МЛ/Т від 05 грудня 2022 року, аргументи про відсутність самостійних дій позивача щодо нарахування нових сум про стягнення заборгованості після отримання права вимоги до відповідача, та щодо правомірності дій позивача, у якого відсутній намір стягнення штрафів та пені, а лише тіла кредиту, простроченої заборгованості за сумою відсотків та простроченої заборгованості за комісією.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму, а відповідач погодився з умовами кредиту в повному обсязі, оскільки здійснив підписання кредитного договору, однак зі свого боку не виконав умови кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.