справа № 235/4041/24
№ провадження 2/208/989/25
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гречаної В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Дарчука М.І.,

представник позивача, адвокат Мотуза О.В. (в режимі відеоконференції),

представник відповідача Львова А.Л.

представник третьої особи Драна А.В.(в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 235/4041/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2024 року адвокат Мотуз О.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , подав до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позов до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову зазначає, ОСОБА_1 28 липня 1993 р. прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті «Шахта Красноармійськ-Західна №1» Красноармійськвугілля. З 28.06.1996р. «Шахта Красноармійськ-Західна №1» змінено найменування на ДВАТ «Шахта Красноармійськ-Західна №1». 3 14.06.2000 р. ДВАТ «Шахта Красноармійськ-Західна №1» змінено найменування на ДВАТ «Вугільна компанія «Шахта Красноармійськ-Західна №1». 3 28.09.2000р. ДВАТ «Вугльна компанія «Шахта Красноармійськ-Західна №1» змінено найменування на ВАТ «Вугільна компанія «Шахта Красноармійськ-Західна №1», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ».

24 березня 2004 року позивач був звільнений за станом здоров?я.

Всі вказані вище обставини про роботу та звільнення позивача підтверджуються й трудовою книжкою.За час роботи на підприємстві відповідача, позивач набув хронічних професійних захворювань.

П. 7 акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від квітня 2006 року, затвердженого головним державним санітарн лікарем м.Красноармійська, встановлено наявністьу позивача професійних захворювань: хронічна вертеброгенна пояснично-хреботва радикулопатія.

П. 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: на шахті Красноармійськ-Західна №1 ОСОБА_1 працював грозом на дільниці по видобутку №4, працював в змінному режимі на сполученні лави зі штреком. При цьому виконав наступну роботу: кріплення ніші, встановленння дерев?яних стойок із звального боку на місці прибраних гідро стойок; підноска гідростойок СУГ-11 і дерев?яного бруса; оборка навісів породи по краю сполучення допомогою оборників; зачистка виробки у голові конвеєра і ін.

Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є важкість праці: потужність зовнішньої динамічної роботи при роботі за участю м?язів нижніх кінцівок і тулуба 159,1 Вт при ГДР 90 Вт.

Згідно довідки міжрайонної Медико-соціальної експертної комісії серії ДОН-04 №048566 позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50% по професійному захворюванню. Згідно довідки міжрайонної Медико-соціальної експертної комісії від 20 листопада 2014 року серії 10 ААА №124155 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50% по професійні захворюванню. Згідно довідки до акту огляду міжрайонної Медико-соціальної експертної комісії 20 листопада 2014 року серії 10 ААБ № 419386 позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням, протипоказана робота в підземних умовах, тяжка фізична праця, вимушеного положення тіла, робота в несприятливому мікрокліматі.

Позивач має постійні скарги на стан свого здоров?я, змушений проходити лікування.

Відповідно до виписки з історії хвороби від 09.10. 2013р. позивач має скарги на біль в поясниці, тягнучий біль в ногах, більше в правій, оніміння і слабкість в правій стопі, періодичні судоми в литковому м?язі, обмеження рухів в поясниці.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв?язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний стосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров?я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

Ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 50%.

Позивач вважає, що розумним, виваженим та справедливим має стати відшкодування йому моральної шкоди за рахунок відповідача в розмірі 245 000,00 грн. Дана сума відповідатиме глибині моральних страждань позивача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2024 року цивільну справу № 235/4041/24 передано до провадження судді Хмельовій С.М.

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

06.06.2024 року від представника ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» -Львова А.Л. надійшла заяву, у якій просить подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 74 від 29.08.2024 територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Протоколом автоматизованого розподілу сдової справи між судями від 05.11.2024 року, цивільну справу №235/4041/24 передано до провадження судді Гречаної В.Г.

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.11.2024 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження.

Так, відповідно до матеріалів справи, 06.06.2024 року представник ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» -Львов А.Л. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазачив, що на думку Позивача, моральна шкода заподіяна йому умовами виробництва, оскільки він тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів. Заявлені позовні вимоги Відповідач вважає необґрунтованими, такими, не підлягають задоволенню. Відповідно до наданої довідки МСЕК від 31.08.2006 серії ДОН-04 №048566 стійку втрату працездатності Позивачеві встановлено з 31.07.2006. Ключовим моментом в даній справі є визначення дати встановлення Позивачеві МСЕК стійкої втрати професійної працездатності за професійним захворюванням. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 К3пП України).

Разом з тим , відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, у разі настання страход випадку Фонд зобов?язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові ушкодження його здоров?я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам , перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відноста виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втрат чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов?яза що виникли з моменту набрання ним чинності (частини 2 та 3 статті 5 ЦК України).

Отже, у світлі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року Закон № 717-V не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зоокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом?якшує або скасовує відповідальність особи. Позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном , у том у числі така що є складовою частиною іншого рухомого або нерухомого майна, включаю електроенергію (пункт 3 частини 1 статті 268 ЦК України). Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов?язково: державного соціального страхування.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчие актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з?ясовува характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами во умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках. Тобто спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону №1105- XIV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Частинами 1, 3 статті 28 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній на час встановленн визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Тобто, ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» не є належним відповідачем за профзахворюванням, оскільки на момент визначення позивачеві стійкої втрати працездатності (31.07.2006 року) за діючим законодавством відповідальність має нести Пенсійний фонд України.

Можливо, органом Фонду соціального страхування, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, відшкодування моральної шкоди вже було здійснено.

10.06.2024 року адвокат Мотуз О.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , подав до суду відповідь на відзив. Сторона позивача не погоджується з доводами та аргументами відповідача, які ним були викладені у відзиві. Як зазначається в позовній заяві, заподіяна позивачу моральна шкода полягає у тому, що внаслідок хронічного професійного захворювання порушено порушуються нормальні життєві зв?язки позивача, він позбавлений можливост реалізовувати свої звички та бажання. 3 моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того внаслідок хронічного професійного захворювання, що супроводжується значно втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівновати вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганом сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. У виникненні в позивача хронічних професійних захворювань наявна вина відповідача, так як згідно п.17 акт у розслідування хронічного професійного захворювання від 26 квітня 2006 року встановлено, що причинами виникнення професійного захворювання є: важкість праці: потужність зовнішньої динамічної роботи при роботі за участю м?язів нижніх кінцівок і тулуба 159,1 Вт при ГДР 90 Вт. Тобто відповідачем як роботодавцем допущено перевищення встановлених нормі шкідливих факторів на працівника.

Слід зауважити, що навіть при очевидній вині роботодавця в даному конкретному випадку, законодавець не відносить таку вину до обов?язкової складової умов відшкодування моральної шкоди роботодавцем. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч . 1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв?язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Пра цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Хронічне процесійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки в тому числі відповідач як роботодавець, не забезпечив створення нешкідливих небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна відповідальність як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійн захворювання. Більш того, у зв?язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше.

Отже, даний факт є належним та достатнім для встановлення наявності відповідача у вчинених ним правопорушеннях та підлягає відшкодуванню спричиненої працівникові моральної шкоди, завданої внаслідок хронічного професійного захворювання, у зв?язку із незабезпеченням безпечних та здор умов праці. Враховуючи вищевикладене, відповідач мав створити позивачу, належні безп умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випа іншого пошкодження здоров?я чи настання смерті були б неможливими.

Починаючи з 01 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду.

04.12.2024 року представник позивача Львов А.Л. подав до суду додаткові пояснення. Просить надати оцінку найважливішому факту в даній справі, а саме, що причиною остаточного розвитку професійних захворювань Позивача стала не тільки наявність шкідливих факторів на підприємстві, а й свідоме приховування Позивачем дійсного стану свого здоров`я з метою набуття пільгового стажу для виходу на пенсію. Відповідно до п.216 Наказу МОЗ України від 21 травня 2007 року №246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», у Картці працівника зазначаються скарги працівника на стан здоров`я, анамнез, результати медичного огляду, лабораторних, функціональних та інших досліджень, діагноз, висновок про професійну придатність працівника працювати за своєю професією.

Відповідач на виконання даного обов`язку організовував проведення щорічних медичних оглядів Позивача. За їх наслідками Позивач визнавався таким, що не має ознак професійних захворювань.

Проте у наданій до суду виписці з медичної (амбулаторної карти) Позивача з розділу «АНАМНЕЗ ЗАХВОРЮВАННЯ» вбачається, що Позивач вважає себе хворим вже багато років, коли з`явився біль у поперековій частині хребта, кашель та задишка. Періодично декілька разів на рік лікується самостійно, стаціонарно та амбулаторно без ефекту. Проте, за весь період роботи на підприємстві Відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив успішно та за їх результатами визнавався лікарями здоровим та придатним для роботи.

І тільки після звільнення з ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» Позивач «раптово» виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Зважаючи на наявність у Позивача декількох професійних захворювань, видно, що Позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для перетворення професійних захворювань на хронічні. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило Позивача змінити професію, пройти навчання новій професії.

Зазначене, на нашу думку, свідчить про недбале ставлення Позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи.

Просить застосувати до спірних правовідносин ст.1193 ЦК України, оскільки хронічні професійні захворювання виникли, в тому числі, внаслідок умисного порушення Позивачем нормативних актів з охорони і безпеки праці. Позивачем в даній справі не зазначено якихось особливих фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили, що його фізичні та душевні страждання відрізняються від аналогічних страждань інших працівників та варті 245 тис. грн. В матеріалах справи відсутні висновки експертизи, спеціалістів, розрахункові документи, інші докази, які б свідчили про відновлення психологічного стану. Тобто Позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями не позбавлений можливості реалізації своїх здібностей.

Позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток.

Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію.

Вина у виникненні професійних захворювань, окрім Відповідача, лежить частково також і на Позивачеві, оскільки він умисно приховував їх ознаки та динаміку розвитку від Відповідача, усвідомлено продовжував працювати в шкідливих умовах. За таких умов, покладення на Відповідача повної відповідальності за втрату професійної працездатності, отриманої внаслідок свідомих та зважених дій Позивача, буде несправедливим.

Наголосив також, що дохід у вигляді відшкодування моральної шкоди є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

10.12.2024 року представник ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» -Львов А.Л. надійслав заяву, у якій просить залучити у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та витребувати інформацію та докази щодо сплати позивачеві відшкодування моральної шкоди.

10.12.2024 року адвокат Мотуз О.В. надіслав до суду додаткові пояснення по справі.

Зазначив, що заперечує щодо залучення Головного управління Пенсійного фонду України в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. Починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

Таким чином в даній справі позивачем визначено правильно відповідача, а тому підстави для залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, відсутні.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.01.2025 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання та витребувагл від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області інформацію та докази щодо сплати ОСОБА_1 моральної шкоди.

Також, ухвалою судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.01.2025 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - Львова А.Л. про слухання справи за правилами загального позовного провадження.

30.01.2025 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Драної А.В., на виконання ухвали суду від 17.01.2025 року, надійшла заява, у якій зазначила, що відповідно до паперової справи потерпілого та даних АС «Реєстр потерпілих», ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ЕОС НОМЕР_2 ) перебував на постійному обліку як отримувач щомісячних страхових виплат в зв`язку з професійним захворюванням, отриманим за час роботи на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» (акт П-4 від 26.04.2006), у відділенні ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Красноармійську з 31.07.2006 по 31.07.2007 та у Добропілльському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області з 01.08.2007. Згідно з копією рішення Апеляційного суду Донецької області від 07.02.2007, яка знаходиться в паперові справі ОСОБА_1 , 23.10.2006 потерпілий звернувся до суду з позовом до відділення Фонду в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.12.2006 (в справі відсутнє) позовні вимоги були задоволені частково, з відділення Фонду на користь ОСОБА_1 було стягнуто 15000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Однак рішенням Апеляційного суду Донецької області від 07.02.2007 рішення суду першої інстанції було скасовано, позивачу у відшкодуванні моральної шкоди відмовлено.

Будь яка інша інформація щодо відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в паперовій справі потерпілого, АС «Реєстр потерпілих» та ІКІС ПФУ: Підсистема «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» відсутня.

26.02.2025 року представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Драна А.В. подала до суду пояснення щодо позовної заяви. Зазначає, що потребують визначення питання: як втрата працездатності вплинула на життя Позивача, чи існують зміни у соціальному житті Позивача, як втрата працездатності вплинула на емоційний стан Позивача, чи відчуває Позивач ізольованим, обмеженим у спілкуванні чи суспільному житті, які труднощі виникають в нових умовах життя після втрати працездатності. Документи, на які посилається позивач, а саме - довідку МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання є документами, що підтверджують тільки факт професійного захворювання та встановлення в зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними.

Сума, яку вимагає позивач, є явно завищеною відповідно до судової практики у подібних справах.

Таким чином, компенсація не повинна бути надто малою, але й не надмірною, яка б суперечила принципам справедливості, розумності, обґрунтованості. Розмір такої компенсації має визначатися на підставі доказів та враховуючи законодавство/судову практику. Законодавство передбачає, що компенсація повинна бути розумною та обґрунтованою, а не слугувати засобом збагачення. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, потрібно відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське».

25.03.2025 р. в судовому засіданні: представник позивача - адвокат Мотуз О.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі ; представник відповідача адвокат Львов А.Л. заперечував проти позову, просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі; представник третьої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Драна А.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.07.1993 року прийнято на роботу до шахти Красноармійськ-Західна №1, 24.03.2004 року звільнен за ст.40 КЗпПУкраїиза станом здоров`я.

Згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 26.04.2006 року, ОСОБА_1 має діагноз хронічна вертеброгенна пояснично-хреботва радикулопатія; причина професійного захворювання тяжкість праці, потужність зовнішньої динамічної роботи при роботі за участю м?язів нижніх кінцівок і тулуба 159,1 Вт при ГДР 90 вТ.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 №048566 від 31.08.2006 року, ОСОБА_1 має ступінь втрати професійної працездатності 50% з 31.07.2006 року.

Згідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10ААА №124155 від 20.11.2014 року, повторно, ОСОБА_1 має ступінь втрати професійної працездатності 50% безстроково.

Згідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААБ №419386 від 20.11.2014 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи за професійним захворюванням.

Згідно до довідки Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» від 25.09.2013 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз - хронічна вертеброгенна пояснично-хреботва радикулопатія в стадії загострення з враженими больовими синдромами, захворювання професійне; протипоказання роботи в підземних умовах, тяжка фізича праця, вимушене положення тіла, робота в несприятливих метеоумовах.

Згідно до рішення апеляційного суду Донецької області від 07 лютого 2007 року, відмовлено ОСОБА_1 у позові до відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Україні м. Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.

Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідност. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 квітня 2006 року, професійні захворювання виникли через важкість праці: потужність зовнішньої динамічної роботи при роботі за участю м?язів нижніх кінцівок і тулуба 159,1 Вт при ГДР 90 Вт.

Отже, роботодавець ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 апеляційним судом Донецької області від 07 лютого 2007 року, відмовлено у задоволенні позову до відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в Україні м. Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди.

Тобто, страхових виплат на відшкодування моральної шкоди за професійне захворювання ОСОБА_1 не отримав.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третійстатті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 90 000,00 грн. буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 90 000,00 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 900,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258, 265,268,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 коп. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , судовий збір на користь держави у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», , адреса: Донецька обл., м. Покровськ, площа Шибанкова, буд. № 1 А.

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , адреса: Донецька обл., м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. №3.

Повний текст рішення складено та оголошено 03.04.2025 року.

Суддя В.Г. Гречана