Справа № 351/150/25
Провадження № 2/344/2747/25
У Х В А Л А

07 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Антоняк Т.М., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Мороз Оксана Михайлівна звернулася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

06 березня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області (суддя Посохов І.С.) постановлено ухвалу про передачу матеріалів цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за підсудністю.

Вивчивши матеріли позовної заяви та долучені до неї додатки на предмет дотримання позивачем вимог цивільного процесуального законодавства при визначенні підсудності даного спору конкретному суду, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 Цивільного процесуального кодексу України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 Цивільного процесуального кодексу України).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Відповідно до положень статті 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, виходячи з положень ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Правила виключної підсудності, визначені у частині першій статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (земельні ділянки, будинки, квартири тощо).

Як роз`яснено у п. 41 та п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України).

За положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, правовідносини щодо споживання електричної енергії пов`язані з приміщеннями та будинками, для забезпечення умов проживання чи перебування в яких такі послуги надаються.

У постанові від 16.02.2021 року по справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Великою Палатою Верховного Суду відзначено, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно необов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України».

Крім того, Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 638/1988/17 також було викладено позицію, згідно з якою позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Аналіз наведених норм та судової практики свідчить про те, що позов про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію як такий, що витікає з невиконання споживачем (власником) свого обов`язку щодо належного утримання нерухомого майна, має пред`являтися та розглядатися судом за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Відтак, правовідносини між сторонами виникли з приводу постачання та споживання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

У даному випадку відповідач хоча й має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , однак підстави та предмет позову свідчать, що цей позов виник із приводу нерухомого майна, яке розташоване за вищевказаною адресою, а у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Отже, зазначена справа Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області не підсудна.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищенаведене, справу необхідно передати за виключною підсудністю до Снятинського районного суду Івано-Франківської області.

При цьому суд наголошує на тому, що у даному конкретному випадку немає спору між судами про підсудність, оскільки справа була направлена до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області для розгляду за зареєстрованим місцем проживання відповідача відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України. Водночас, після ознайомлення з матеріалами справи та з`ясування предмета та підстав позову судом встановлено, що на цей спір поширюються правила виключної підсудності саме Снятинського районного суду Івано-Франківської області.

Керуючись ст.ст. 30, 31 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатенерготрейд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, - передати за виключною підсудністю до Снятинського районного суду Івано-Франківської області.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Антоняк Т.М.