РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/8884/24

Провадження № 22-ц/4815/391/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей

Виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Тимощука О. Я. в м. Рівне о 13 годині 01 хвилині, повний текст рішення складено19 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду позов до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, з вимогами зобов`язати ОСОБА_3 не чинити їм перешкод у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином позивача ОСОБА_1 і онуком ОСОБА_2 .. Просили суд визначити спосіб їх участі у вихованні дитини, встановивши час спілкування: систематичні побачення з сином, онуком у перші та треті суботу і неділю місяця з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за місцем проживання позивачів або на нейтральній території; у будні дні та свята за попередньою домовленістю (не менш ніж за 12 годин) з матір`ю; необмежене спілкування з сином, внуком засобами телефонного зв`язку. Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_4 , яка проживає з матір`ю. Після припинення спільного проживання у них почалися непорозуміння щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_3 заблокувала номер телефону позивача і він востаннє бачився з дитиною у липні 2022 року. Відповідачка не дає змоги бачитись з дитиною ані батьку, ані бабусі, створює штучні перешкоди у спілкуванні, усі наміри позивачів мирно врегулювати питання щодо можливості спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні призводять лише до конфліктів. ОСОБА_1 постійно сплачує аліменти, а створення відповідачкою перешкод у спілкування батька і бабусі з неповнолітнім ОСОБА_5 порушує права позивачів та суперечить інтересам дитини.

Рішенням Рівненського міського суду від 17 грудня 2024 року вказаний позов задоволено частково. Визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , час спілкування: систематичні побачення з сином, онуком у перші та треті суботи і другу та четверту неділю місяця з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, за місцем проживання позивачів або на нейтральній території; у будні дні та свята за попередньою домовленістю (не менш яз за 12 годин) з матір`ю; необмежене спілкування з сином, онуком засобами телефонного зв`язку. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 1 211 гривень 20 копійок кожному.

На рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Автор апеляції посилається на те, що задоволені позовні вимоги батька та бабусі дитини насправді є окремими підставами для подачі позову, предмет спору між вказаними учасниками справи є різним і графік спілкування бабусі, тата з дитиною не може бути ідентичним, враховуючи різний обсяг їх права та обов`язків щодо дитини. Позивачі до подання позову жодного разу не обговорювали з нею питання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Встановлений рішенням суду графік зустрічей позивачів з ОСОБА_5 не відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки проведення зустрічей за таким графіком без участі її як матері дитини може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачами та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок, дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивачів як родичів. ОСОБА_5 довгий час не бачився з батьком та бабусею, позивач не був присутній на першому дзвонику у сина, не відвідував свята у школі та садочку, не спілкувався з класним керівником, не приймав участі у житті сина. Позивач покинув сім`ю у 2020 році коли ОСОБА_5 було 3 роки і з того часу з його не бачив. При таких обставинах спілкування позивачів без присутності матері не відповідає інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування, наданого в даній справі, позивачам визначено наступний спосіб участі у вихованні ОСОБА_4 : систематичні побачення з ОСОБА_5 у першу та третю неділю місяця з 15.00 год. до 18.00 год. в присутності матері дитини; у свята за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; необмежене спілкування з ОСОБА_5 засобами телефонного зв`язку. Проте при ухваленні рішення суд першої інстанції даний Висновок до уваги не взяв, і необґрунтовано вважає, що графік визначений органами опіки суперечить інтересам дитини, хоча Висновок ґрунтується на спостереженні, обстеженні житлово-побутових умов, особистими бесідами працівників органів опіки з дитиною, характеристикою з навчального закладу. При ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано норми сімейного законодавства, правові висновки Верховного Суду по справах з такими ж правовідносинами та практику ЄСПЛ. Просить рішення суду змінити, встановити спосіб участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у такому порядку: систематичні побачення з ОСОБА_5 у першу та третю неділю місяця з 15.00 год. до 18.00 год. в присутності матері дитини; у свята за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; необмежене спілкування з ОСОБА_5 засобами телефонного зв`язку.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у частині задоволених позовних вимог, а тому, з підстав, визначених у ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Визначаючи графік зустрічей дитини з батьком та бабусею, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі бажають брати участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею в спосіб, зазначений у позовній заяві, і такий спосіб спілкування відповідає забезпеченню інтересів дитини, а обставин, які перешкодили б нормальному розвитку дитини, чи могли б загрожувати її життю і здоров`ю при спілкуванні з позивачами, не встановлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у цивільному шлюбі з 2015 року до 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У вказаному свідоцтві батьком дитини записано ОСОБА_1 , матірю ОСОБА_3 ..

Також встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є бабою ОСОБА_6 .

Дитина проживає разом з відповідачкою, окремо від позивачів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.22.2021 року у справі № 569/19972/21 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки з усіх доходів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 01.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах у ВП № 68411174 від 16.04.2024 року № 115125, станом на 31.03.2024 року переплата по аліментах становить 4 592,17 гривень.

Згідно Висновку органу опіки та піклування, наданого в даній справі, позивачам визначено наступний спосіб участі у вихованні ОСОБА_4 : систематичні побачення з Денисом у першу та третю неділю місяця з 15.00 год. до 18.00 год. в присутності матері дитини; у свята за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; необмежене спілкування з ОСОБА_5 засобами телефонного зв`язку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Частиною 1 ст. 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Конструкція ст. 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.

Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.

При цьому, відмова у задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав), не є підставою для відмови судом у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України - визначенні способів участі баби та діда у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25.03.2024 у справі № 742/1716/23 вважає, що відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом і бабою прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи те, що позивачі бажають приймати участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею в спосіб, зазначений у позовній заяві, що відповідає забезпеченню інтересів самої дитини, то висновок місцевого суду про задоволення цієї вимоги є обґрунтованим.

Разом з тим, доводи апелянта про помилковість висновку суду щодо доцільності проведення побачень позивачів із дитиною без присутності матері апеляційний суд вважає слушними.

Заперечуючи проти встановленого рішенням місцевого суду графіку зустрічей позивачів із сином та внуком ОСОБА_4 , відповідачка стверджувала, що він не відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки проведення зустрічей батька та бабусі з дитиною без її присутності може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, адже між позивачами та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок, та дитина, враховуючи його вік та тривале проживання зі матір`ю без батька повноцінно не сприймає позивачів як родичів чи близьких людей.

Судом встановлено, що дитина тривалий час не бачилась і не спілкувалась з своїм батьком та бабою. Позивач ОСОБА_1 не був присутній на святі «Першого дзвоника» сина, не відвідував інші свята в школі та садочку, не спілкувався з класним керівником дитини, жодного разу не був присутнім на батьківських зборах, не цікавився успіхами у навчанні сина, ніяким чином не приймав участі у житті дитини.

З огляду тривалу відсутність батька у житті дитини між позивачем ОСОБА_1 та сином відсутній сталий психологічний зв`язок, дитина повноцінно не сприймає його як батька, оскільки ще в липні 2020 року (коли дитина була у трирічному віці) батько залишив сім`ю, поїхавши на заробітки до Польщі і з того часу не бачився і не спілкувався з дитиною.

За таких обставин, спілкування позивачів батька та баби із дитиною без присутності матері не відповідає інтересам дитини ОСОБА_4 . Присутність матері під час зустрічей визначена Органом опіки та піклування з урахуванням психологічного комфорту дитини, а також для забезпечення її емоційної стабільності. Мати є основною особою, яка піклується про дитину, а різка зміна умов спілкування (відсутність матері) може викликати тривогу, страх або інші негативні емоції у дитини.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування №08.01.1830/24 від 08.11.2024 року позивачам визначено наступний спосіб участі у вихованні ОСОБА_4 : систематичні побачення з дитиною у першу та третю неділю місяця з 15.00 год. до 18.00 год. в присутності матері дитини; у свята за попередньою домовленістю з матір`ю дитини; необмежене спілкування з ОСОБА_4 засобами телефонного зв`язку.

У висновку також зазначено, що під час бесіди з працівниками служби у справах дітей ОСОБА_5 пояснив, що проживає з мамою та старшим братом ОСОБА_7 . ОСОБА_5 повідомив, що з ОСОБА_8 народження його вітали мама, брат ОСОБА_7 , бабуся та дідусь (мамині батьки), друзі. Про тата хлопчик не згадував.

Відповідно до ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На думку апеляційного суду, визначений органом опіки та піклування графік побачень відповідає інтересам дитини, адже при його затвердженні Орган опіки та піклування враховував психологічний стан дитини, її звички, розпорядок дня та необхідність створення комфортних умов для її розвитку, а тому встановлення такого графіка побачень, який передбачає спілкування дитини з батьком та бабою у визначені дні та години в присутності матері, узгоджується з найкращими інтересами дитини. Орган опіки та піклування з урахуванням інтереси дитини встановив графік побачень у присутності матері з метою уникнення стресу для дитини, оскільки та не спілкувалася з батьком і бабусею протягом останніх чотирьох років, і побачення без участі матері можуть негативно позначитися на її емоційному та психологічному стані.

Відповідно до правового висновку, в якому застосовані норми права в подібних правовідносинах, висловленого Верховним Судом у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц, проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивача як батька.

Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дитини до батька.

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/9828/17 (провадження № 61-1252св19) зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Звичайною є ситуація, коли діти, проживаючи спільно із матір`ю, мають із нею міцніший психоемоційний зв`язок, аніж із батьком, який фактично не проживав разом із дітьми у перші роки їхнього життя, відчувають до неї більшу прихильність, почуття захищеності, спорідненості. Складнішою буде ситуація, коли батько, який був частково відсутній у житті дитини, з`являється раптово. За короткий проміжок дитячого життя дитина може не сприймати відсутнього батька на рівні із матір`ю,. побоюватись із ним контакту, виявляти тривожну реакцію на нього, не сприймати його повноцінно, як батька, тощо. Психологічна прив`язаність дітей до матері, обумовлює необхідність поступової адаптації дитини до відновлення стосунків з батьком.

Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, безпідставно визнав висновок Органу опіки та піклування необґрунтованим та не врахував його при ухваленні рішення.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08 лютого 2023 року у справі №334/1202/20 (провадження № 61-7951св22), від 15 серпня 2023 року у справі №759/4170/20 (провадження № 61-3420св23), від 26 жовтня 2023 року у справі № 233/418/22 (провадження № 61-11951св23).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків (постанова Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 127/6439/19).

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).

Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15, провадження № 61-14491сво20.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки аргументи апеляційної скарги є обґрунтованими в частині необхідності встановлення перших місяців побачень позивачів з ОСОБА_5 у присутності матері, то в цій частині висновки суду першої інстанції підлягають зміні, а тому, апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2024 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом третім, такого змісту:

«Перших два місяці побачень малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_2 , починаючи з дня вступу рішення у законну силу, проводити у присутності матері дитини - ОСОБА_3 . В решті рішення залишити без змін».

Відповідно абзац третій, четвертий, п`ятий, шостий, сьомий, восьмий, дев`ятий, десятий резолютивної частини рішення рахувати абзацами четвертим, п`ятим, шостим, сьомим, восьмим, дев`ятим, десятим, одинадцятим.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.