УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Лутая А.М.,

за участю: секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Григорян О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної продовольчо-зернової копрорації України в особі «Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі при остаточному розрахунку при звільненні з роботи,

ВСТАНОВИВ

25 листопада 2024 року до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшла заява позивача ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими і виключними обставинами, в якій він просив: скасувати за нововиявленими і виключними обставинами рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної продовольчо-зернової копрорації України в особі «Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі при остаточному розрахунку при звільненні з роботи; переглянути рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 за правилами загального позовного провадження; визнати недійним і скасувати наказ №18-ОС від 13.05.2014 про звільнення його з роботи, як такий, що не відповідає статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» від 22.06.1982 №158, частинам 1,3,5 ст.203, ст.215 ЦК України.

В обгрунтування своєї заяви зазначив, що рішення суду від 02.02.2023 року за його позовом до АТ ДПЗКУ в особі філії Володимир-Волинський комбінат здібопродуктів не може вважатись законним, оскільки ухвалене на підставі не встановлених обставин, за неналежними, недопустимими та недостовірними доказами сторони відповідача, наведеними відзивом на позовну заяву, поданому з порушенням порядку і процесуальних строків з метою свідомого затягування розгляду справи і введення суду в оману. Такими доказами, на думку позивача, є Протокол рішення правління АТ ДПЗКУ від 01.03.2020, копію якого не надано суду, а також Протокол №00923-004111-20 від 28.10.2020 позачергової перевірки технічного стану пожежного автомобіля АС-30 оформленого ТОВ «Укрвеставто» з недостовірним показником-1,5т його вантажопідйомності, які не мали б покладатись в основу ухваленого судом рішення від 02.02.2023, що підлягає перегляду за нововиявленими і виключними обставинами. Факт приховування і ненадання до цього часу стороною відповідача, на вимогу суду ключового доказу у формі Протокола рішення правління АТ ДПЗКУ від 01.03.2020, як підстави звільнення його з роботи наказом №72-ОС від 17.08.2020 і заперечення позовних вимог за наслідками такого, як обставини яка не настала, оскільки, на думку ОСОБА_1 , не стосувалось філії ОСОБА_3 -Волинського КХП і є підробленим. Позивач вважає, що такі дії відповідача незаперечно являють собою нововиявлену та виключну обставини одночасно, за якими рішення суду першої інстанції від 02.02.2023, підлягає перегляду згідно п.п.1,2 частини другої, п.п.1,2 частини третьої статті 423 ЦПК України.

Крім того, ОСОБА_1 вказав, що показово виключною обставиною справи є помилково прийняте рішення, якого припустився суд першої інстанції, про розгляд справи про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, яке не підлягало оскарженню та не відповідало ст.11 ЦПК України, не враховувало п.п.1,2 ч.6, ч.9 ст.19 , ч.5 ст.274 ЦПК України, та розмір заборгованості із заробітної плати, який навіть без врахування штрафних санкцій і компенсаційних виплат на час відкриття провадження становив понад 600 000,00 грн, і згідно п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України, справа не підлягала розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Наслідками такого розгляду були як втрата ним можливості повноцінного захисту свого інтересу, так і ухвалення перманентних рішень через недотримання норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що дозволяло стороні відповідача:

- маніпуляційно тлумачити і застосовувати на свій розсуд як положення статуту АТ ДПЗКУ в частині порядку внесення змін до колективного договору і штатного розпису, так і Положення про філію Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів;

- без подання відповідного клопотання про відкликання доказу, що мав підтверджувати обставину його звільнення, посилаючись на неіснуючу описку тексту ненаданого суду до цього часу рішення Протоколу Правління АТ ДПЗКУ від 01.03.2020;

- без відповідної ухвали суду, передбаченої частиною 6 статті 127 ЦПК Україн, протиправно і недобросовісно вносити відзивом до матеріалів справи обставини, що не підтверджуються належними доказами, на які вони посилаються;

- блокувати його клопотання і заяви, в тому числі про витребування відомостей про заробітну плату, та целеспрямовано перешкоджати і затягувати розгляд справи, позбавляючи його можливості своєчасно надати суду розрахунок заборгованості по ній;

- з взаємовиключних позицій за подвійними стандартами давати правову оцінку діям в.о. голови Правління АТ ДПЗКУ С. Чернявського, щодо правомірності порядкузатвердженого ним рішення Протоколу Правління АТ ДПЗКУ від 01.03.2020;

- неправомірно вимагати у нього спростування завідомо неіснуючих обставин справи за підробленими, неналежними і недопустимими доказами.

Судом першої інстанції в позовному провадженні, після передачі справи до судді Кусік І.В., у липні 2022 року, не постановлено жодної письмової ухвали щодо встановлення стадії і порядку розгляду справи, через що дослідження суті спору пров становлення заборгованості по заробітній платі не проводилось, хоч і без цього справа була розглянута із значним порушенням строків передбачених ст.275 ЦПК України.

Суди, розглядаючи справу в апеляційній і касаційній інстанціях, необгрунтовано залишили поза увагою його заяви, клопотання і зауваження, в тому числі й щодо зміни розгляду справи за правилами загального позовного провадження у зв`язку із збільшенням розміру позовних вимог. З незрозумілих мотивів, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 02.02.2023, не взяв до уваги заяви та показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , щ обули заслухані при процесуальному керівництві судді Каліщука А.А., письмові докази у формі витягів ДСТУ 3649, додатко В, пояснення ДП «Держтрансдніпроект» №1.13.14/В/16 від 10.12.2020, а також доводи позивача про конфлікт інтересів у посадової особи, яка встановлювала та запроваджувала схему посадових окладів і порядок обчислення заробітної плати, та безпосередньо нараховувала її працівникам філії АТ ДПЗКУ.

Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими і виключними обставинами було залишено без рузху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою від 11.12.2024, після усунення недоліків заяви, суд поновив ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд рішення суду від 02.02.2023, відкрив провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими та виключними обставинами та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

31.12.2024 представником відповідача до суду був наданий відзив на заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 за нововиявленими і виключними обставинами, в якому представник просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його заяви в повному обсязі. Свої заперечення представник обгрунтував тим, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Вказує, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 за нововиявленими і виключними обставинами посилався на те, що:

1. Товариством не надано до суду першої інстанції Протокол рішення Правління АТ «ДПЗКУ» від 01.03.2020, а отже оскаржуване Рішення підлягає перегляду за нововиявленими і виключними обставинами. Проте, у оскаржуваному Рішенні суд першої інстанції законно врахував у оскаржуваному рішенні твердження Відповідача щодо «допущеної описки у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , зокрема, що у відзиві на позов була допущено описка, а саме у п. 2 відзиву вказано, що 01.03.2020 року Протоколом правління АТ «ДПЗКУ» був затверджений новий штатний розпис філії АТ «ДПЗКУ» «Володимир-Волинський КХП», у той час, як правильним є те, що штатний розпис було затверджено Головою Правління». Положеннями Статуту передбачено, що Правління AT «ДПЗКУ» самостійно визначає штатний розпис Товариства, а голова Правління його затверджує. Таким чином, у повній відповідності до Статуту та ГК України, з метою оптимізації чисельності персоналу, 01.03.2020 головою Правління Товариства затверджено Штатний розпис працівників філії АТ «ДПЗКУ» «Володимир-Волинський КХП».

2. Протоколом перевірки здійснення технічного стану транспортного засобу № 00923-00411-20 від 28.10.2020, згідно якого вантажність автомобіля становить 1,5 тони (протокол наявний у матеріалах справи) є таким, що оформлений з недостовірними показниками, а отже оскаржуване Рішення підлягає перегляду за нововиявленими і виключними обставинами.

На балансі філії АТ «ДПЗКУ» «Володимир-Волинський КХП» обліковується автомобіль АЦ-30 (66)-146 (ГАЗ 66), вантажопідйомність якого складає 1,5 тони. Вказане вище також підтверджується Протоколом перевірки здійснення технічного стану транспортного засобу № 00923-00411-20 від 28.10.2020, згідно якого вантажність автомобіля становить 1,5 тони, який міститься в матеріалах справи.

Крім того, звертає увагу, що вантажопідйомність автомобіля це здатність механізму підняти вантаж максимальної для нього ваги. Для засобів транспорту максимальна маса вантажу, яку можна розмістити у вантажному елементі машини (кузові). Також, вказане підтверджується фото цистерни, які наявні у матеріалах справи та були долучені до відзиву Відповідача судом першої інстанції, де зазначена вантажопідйомність 1500 л, тобто 1,5 тони. З огляду на вищезазначене, автомобіль АЦ-30 (66)-146 (ГАЗ 66), який укомплектований відповідною цистерною для води, може підняти максимальну вагу 1,5 тони. Відповідно до п. 6.8 Колективного договору між адміністрацією та первинними профспілковими організаціями ПАТ «ДПЗКУ» на 2019-2021 роки (далі Колективний договір) встановлений гарантований розмір тарифної ставки робітника 1 розряду за повністю виконану місячну норму праці (обсяг робіт) для працівників філій з 01.01.2019 становить 3237,00 грн. Так, згідно з додатком 6 Колективного договору, водіям автотранспортних (спеціальні автомобілі: самоскиди, цистерни, пожежні, фургони технічної допомоги, поливальномийні, автокрани, автонавантажувальні) при вантажопідйомності (тон) понад 0,5 до 1,5 застосовується коефіцієнт співвідношення мінімальних розмірів тарифних ставок (окладів) і мінімального розміру тарифної ставки робітника 1 розряду 1,38. Тобто, заробітна плата такого працівника має складати 4467,00 грн: 3237,00 х 1,34 = 4467,00 грн. Відповідно до штатного розпису філії АТ «ДПЗКУ» «Володимир-Волинський КХП» позивачу був встановлений посадовий оклад у розмірі 4467,00 грн. Вказане вище було повідомлено позивачу листом АТ «ДПЗКУ» від 27.08.2020 № 130-1-81/3254. Таким чином, нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 здійснювалась з дотриманням норм трудового законодавства та положень Колективного договору АТ «ДПЗКУ» та була виплачена позивачеві, що підтверджується розрахунковим листком, а тому доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підтвердженими належними та достатніми доказами, у зв`язку з чим не можуть бути задоволені у законному порядку. Крім того, Володимир-Волинського міського суду Волинської області в оскаржуваному рішенні дійшов обґрунтованих та законних висновків, що заробітна плата виплачувалася ОСОБА_1 з дотриманням трудового законодавства.

3. Суд першої інстанції порушив норми процесуального права та помилково ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21.09.2020 прийняв розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, а отже оскаржуване рішення підлягає перегляду за нововиявленими і виключними обставинами.

З цього приводу вказує, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вважає, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження суд врахував: ціну позову, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та інших учасників справи, а також той факт, чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес. Оскільки трудові спори відносяться до малозначних справ у відповідності до статті 19 ЦПК України, отже, судом першої інстанції, без порушень норм процесуального права відкрито провадження у справі № 154/2712/20 за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, наведені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими та виключними обставинами у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки, зазначені обставини існували на час розгляду справи та були предметом розгляду у вказаній цивільній справі у суді першої та апеляційної інстанції, а отже твердження Позивача ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

03.01.2025 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій позивач просив зобов`язати сторону відповідача по справі сплатити існуючу заборгованість по єдиному соціальному внеску у розмірі 134721,00 грн.

Крім того, того ж дня, від позивача надійшла заява, у якій він просив: відповідно до п.2 ч.3 ст.429 ЦПК України скасувати рішення суду від 02.02.2023; ухвалити нове, законне і справедливе на підставі дійсних обставин справи, що підтверджуються матеріалами справи; скасувати наказ про його звільнення від 17.08.2020 року №72-ОС, поновити на роботі і задовольнити усі позовні вимоги згідно ст.238 КЗпП України; відшкодувати збитки завдані відповідачем у подвійному розмірі , тобто у подвійному розмірі заборгованої заробітної плати 612370,00 грн; скасувати наказ від 13.05.2014 року №18-ОС про звільнення його з роботи; збільшити підсумковий розмір позовних вимог виконаний за спрощеним розрахунком, що знаходиться в матеріалах справи на 612 370,00 грн та задовільнити загальну суму збільшених позовних вимог у розмірі 2 135 170,00 грн; винести додаткове рішення , яким зобов`язати відповідача сплатити недоїмку по ЄСВ у розмірі 134,721 тис. грн, тобто 22,0% від суми заборгованості заробітної плати.

Крім того, 28.03.2025 позивач подав до суду заяву по суті справи, в якій, з аналогічних підстав зазначених вище, просив: визнати недійсним наказ №18-ОС від 13.05.2014, про звільнення його з роботи; взяти до уваги і задовольнити його заяву про перегляд рішення суду першої інстанції від 02.02.2023, у зв`язку з нововиявленими і виключними обставинами справи у повному обсязі; скасувати рішення суду першої інстанції від 02.02.2023, як таке що ухвалене за непідтверджених обставин з неналежними доказами сторони відповідача, що знаходяться в матеріалах справи; за результатами перегляду рішення суду першої інстанції від 02.02.2023, звернутися до Верховного суду України для вирішення питання про передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що сума компенсаційних виплат станом на 01.04.2025 дорівнює 35,6 тис.грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свою заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими і виключними обставинами та просив її задовольнити.

Представник відповідача Григорян О.О. в судовому засіданні просила відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його заяви з підстав викладених у відзиві.

Вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, 17.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з цивільним позовом до Державної продовольчо-зернової корпорації України в особі «Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів», в якому просив:визнати незаконним і скасувати наказ № 72-ОС від 17.08.2020 року про звільнення його з роботи та поновити його на посаді водія пожежного автомобіля, а також стягнути з Державної продовольчо-зернової корпорації України в особі «Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 141 734,50 гривень заробітної плати за суміщення обов`язків сторожа упродовж усього часу роботи на підприємстві водієм пожежного автомобіля, 150 000 гривень недоотриманої заробітної плати, 5 399,08 гривень матеріальної допомоги, 3 979,23 гривень компенсації за 23 дні невикористаної оплачуваної додаткової відпустки, а також моральну шкоду у сумі 20 000,00грн.

28 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення моральної шкодибуло залишено без розгляду.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної продовольчо-зернової корпорації України в особі «Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі при остаточному розрахунку при звільненні з роботи, відмовлено повністю.

Справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Постановою Волинського апеляційного суду від 20.04.2023 вказане рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2024 рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 та постанову Волинського апеляційного суду від 20.04.2023, залишені без змін.

Відповідно до ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду (ч.2 ст.423 ЦПК України).

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення (ч.3 ст.423 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_1 хоча і звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими і виключними обставинами, проте у своїй заяві не навів жодної підстави, визначеної законом, для перегляду рішення суду за виключними обставинами. Зі змісту заяви вбачається, що його вимоги фактично зводяться до перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, якими, відповідно до п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом на час розгляду справи.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Відповідно до ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Таким чином, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору і які існували на час постановлення рішення, але про які не було і не могло бути відомо особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, щодо яких суду зрозуміло, що вони були відомі (або мали бути відомі) заявнику на час розгляду справи.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній та касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Аналіз наведених норм процесуального права дають підстави для висновку, що нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Здійснюючи процедуру перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, провадження № 12-158гс19, (пункти 7.4-7.5)).

У своїй заяві ОСОБА_1 , як на підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами посилається на те, що відповідач не надав суду першої інстанції Протокол рішення Правління АТ «ДПЗКУ» від 01.03.2020, що Протоколом перевірки здійснення технічного стану транспортного засобу № 00923-00411-20 від 28.10.2020 є таким, що оформлений з недостовірними показниками, а також те, що суд першої інстанції помилково розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження, що призвело до втрати позивачем можливості повноцінного захисту свого інтересу і ухвалення рішень через недотримання судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суд вважає, що усі доводи позивача зводяться до незгоди з результатом розгляду його позовної заяви, переоцінки доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи,та неправильне, як на його думку, застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Вказані доводи вже були предметом дослідження судами апеляційної та касаційної інстанції.

Беручи до уваги наведені вище норми процесуального права, доводи заяви, суд вважає, що позивачем не наведено нововиявлених обставин, які б давали підстави скасувати чи змінити судове рішення, а доводи позивача, на які він посилається, як на нововиявлені обставини, не відносяться до таких у розумінні ст.423 ЦПК України і не є підставами для перегляду і скасування рішення суду, тому у задоволенні заяви про перегляд рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 за нововиявленими обставинами слід відмовити, а зазначене рішення залишити в силі.

Керуючись ст. 10-13, 259, 260, 261, 263, 268, 353, 354, 423, 429 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02.02.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної продовольчо-зернової копрорації України в особі «Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі при остаточному розрахунку при звільненні з роботи, та залишити в силі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 лютого 2023 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручене у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Вступна і резолютивна частина ухвали виготовлена та проголошена 02.04.2025. Повна ухвала суду складена 07.04.2025.

Суддя А.М.Лутай