ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/210/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої майну фізичних або юридичних осіб
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 червня 2024 року, по справі №638/15044/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позовна заява мотивована тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_2 , що розташована над квартирою позивача. 29.03.2022 року з квартири АДРЕСА_2 відбулося залиття належної їй квартири, в результаті чого було пошкоджено стелю, стіни, підлогу, двері, меблі, які потребують відновлюваного ремонту. Внаслідок залиття квартири в ній стало неможливо мешкати, зважаючи на сирість, плісняву та те, що повністю пошкоджена електропроводка. Відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку відмовився відшкодовувати шкоду.

На підставі вищевикладеного позивач просила стягнути в солідарному порядку з відповідачів у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири, суму в розмірі 330 696,57 грн; суми витрат за виконання робіт з незалежної оцінки майна у розмірі 4000 грн.

06.11.2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на позовну заяву з проханням звільнити від відповідальності за завдану матеріальну шкоду, оскільки збитки було завдано внаслідок військових дій, а саме: через відкриття вибуховою хвилею двері балконної рами його квартири; через чисельні аварійні відключення опалення будинків внаслідок бомбардування та морозну погоду в березні 2022 року батарея, розташована під балконною рамою, заморозилась, в інших кімнатах батареї не заморозились і не пошкоджені; після чергового перебою з опаленням через обстріли і подачу тепла в будинок, стався прорив замороженої батареї під балконною рамою, внаслідок чого залило його квартиру і квартиру знизу. Форс-мажорні обставини, що склалися (військові дії), повністю звільняють його від відповідальності за завдану матеріальну шкоду не з його вини.

24.11.2023 року надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки у березні 2022 року в радіусі одного км від адреси дому нанесено безліч авіаційних бомбових ударів. Так, наприклад, 06.03.2022 року ворог перетнув державний кордон України та здійснив бомбардування радіотелевізійної станції у Харкові та встановлено, що для повітряної атаки ворог застосував 8 авіаційних бомб ФАБ-500 вагою 2,5 тони у тротиловому еквіваленті. Адреса постраждалої від авіабомб радіотелевізійної станції у Харкові є: м.Харків, вул.Дерев`янка, 1а, а отже відстань від радіотелевізійної станції до дому позивача: м.Харків, вул.Старицького, 26, складає 450 метрів, що пішим ходом складає 1 хв., а це майже бомби в сам дім позивача. Вірогідність відкриття вікон від 8 бомб загальною вагою 2,5 тони у тротиловому еквіваленті дуже велика. У березні 2022 року температура повітря у нічний час складала -14С, що є причиною розморозки протікання приладу опалення (батареї). Після 8 авіаційних бомб ФАБ-500 06.03.2022 року опалення у кварталі було в аварійному стані у багатьох будинках даного кварталу та КП «Жилкомсервіс» вчасно не усунув несправність опалення, що може підтвердити свідок. Тому, враховуючи повітряні атаки ворога поблизу будинку, невчасні дії щодо ліквідації наслідків аварії представниками КП «Жилкомсервіс» не вбачається винуватість відповідачів у залитті квартири позивача. З початком воєнних дій на Харківщині відповідачі були змушені евакуюватися з міста і на час аварійної ситуації не перебували у квартирі. Позивач після залиття квартири в письмовій формі з претензією з розрахунком завданої шкоди та доказами винуватості відповідачів не зверталася до відповідачів з приводу відшкодування завданої шкоди. КП «Жилкомсервіс» як балансоутримувач житлового будинку зобов`язано утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходи щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Тому, несвоєчасна ліквідація аварійного пошкодження труб, внаслідок нанесених в кварталі 8 авіаційних бомб призвело до замерзання та після потепління розмороження та протікання, що доводить невинуватість відповідачів. Акт обстеження складений 15.08.2022 року, тобто через 4 місяці після факту залиття та за відсутності відповідачів, що ставить під сумнів належність даного доказу. Не є належними доказами листи КП «Міський інформаційний центр» від 10.04.2022 року та КП «Харківські теплові мережі» від 14.04.2022 року, оскільки факт залиття квартири може бути зафіксований лише актом у складі комісії та в присутності заінтересованих осіб. Акт обстеження від 15.08.2022 року складений з порушенням вимог «Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території», оскільки складний не одразу, а через 4 місяці та без обстеження квартири відповідачів, докази того, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату комісійного обстеження, але відмовилися прийняти участь, в матеріалах справи відсутні. Відповідачі не здійснювали в своїй квартирі ремонтні роботи, пов`язані з неправомірним втручанням в систему водопостачання та водовідведення. Надані позивачем докази не доводять факт того, що протікання приладу опалення (батареї) в квартирі АДРЕСА_2 відбувся внаслідок будь-яких неправомірних дій відповідачів. Обов`язок здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень та утримувати в належному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт покладається саме на балансоутримувача майна і саме балансоутримувач майна несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом, в даному випадку КП «Жилкомсервіс».

04.12.2023 року надійшла відповідь на відзив із зазначенням, що відзив на позовну заяву наданий з порушенням строків. Між позивачем та відповідачем не існувало будь-яких договірних відносин, на виконання яких могли вплинути форс-мажорні обставини, матеріальна шкода виникла із недоговірних зобов`язань. Форс-мажорні обставини не звільняють від виконання договірних умов, а лише надають можливість обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань, а отже не звільняють відповідачів від відповідальності за завдану ними позивачу шкоду. Відповідач хибно зазначив, що є загальновідомою обставина, що в результаті систематичних ракетних обстрілів міста Харкова відбулася аварійна ситуація та затоплення квартири позивача. Не надано жодного доказу, що будинок позивача та відповідача зазнав пошкоджень в результаті бомбових ударів в березні 2022 року. Залиття квартири відбулося більше ніж через три тижні після авіанальоту на місто. Відповідач не надав жодного належного та достовірного доказу, що відстань від радіотелевізійної станції до будинку позивача складає 450 метрів та що бомби впали майже в будинок позивачки. Відповідач не надав доказів, що від вибухів які були біля радіотелевізійної вежі 06.03.2022 року в нього просто відчинились вікна, які не були пошкоджені, що причиною протікання приладу опалення (батареї) в його квартирі 29.03.2022 року стала саме низька температура повітря протягом березня 2022 року, що була розморожена лише одна батарея в двокімнатній квартирі. Відповідач не надав суду докази, яким КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком. Поточний ремонт та аварійне обслуговування внутрішньобудинкових систем здійснюють організації, з якими укладено договір мешканцями будинку. Внутрішньоквартирні мережі обслуговують самі мешканці квартири. Зважаючи на воєнні дії в місті, відповідний акт про залиття було складено комісією у складі працівників КП «Жилкомсервіс», яка прийшла до квартири позивача лише 15.08.2022 року. Акт підписаний всіма присутніми членами комісії, що брали участь у встановленні факту залиття квартири, який за формою і змістом відповідає вимогам законодавства, не суперечить іншим доказам у справі. Факт відсутності в березні 2022 року вибухів поблизу будинку АДРЕСА_3 та залиття квартири АДРЕСА_4 з вини відповідача можуть підтвердити свідки.

Ухвалою суду від 17.01.2024 року провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи позовної заяви та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача заперечував у задоволенні позовних вимог на підставі доводів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири, суму в розмірі 330 696 грн 57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму витрат за виконання робіт з незалежної оцінки майна у розмірі 4000 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3306 грн 96 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Моісеєнко О.М. в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Стягнути судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з тим, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки наданих відповідачем доказів, а також порушення норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував усі обставини справи.

Вказала, що суд не взяв до уваги докази пошкодження приладу опалення (батареї) відповідача через вибухові хвилі та аварійне відключення котельні через збройну агресію рф в березні 2022 року. Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією проти України. Загальновідомим є факт масових ракетних обстрілів міста Харкова військовими формуваннями Російської Федерації починаючи з 24.02.2022 року. Крім того, загальновідомим є факт масових обстрілів в березні 2022 року саме в районі телевежі по АДРЕСА_7 , де знаходиться квартира позивача.

Зазначила, що судом не досліджено саме склад цивільного правопорушення, Рішення

не є ухвалене на основі повного і всебічного з`ясованих обставинам та, в рішенні немає жодного законного обґрунтування та належного та допустимого доказу, який би підтвердив протиправну поведінку відповідача, вину відповідача, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою відповідача. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Суд лише встановив факт залиття квартири, але поза увагою суду залишилось відсутність інших складових складу цивільного правопорушення, що виключає повністю вину відповідача. Суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував усі обставини справи та надані усі докази відповідача щодо відсутності його винуватості у затопленні квартири позивача.

Зауважила, що 14.01.2024 року відповідачем було подано до суду письмові докази, які були долучені в судовому засіданні до матеріалів цивільної справи, дослідженні судом і щодо яких не заперечував позивач, а саме: Лист Управління Служби безпеки України в Харківській області Слідчий відділ No70/6-М-3292 від 22.12.2023 року разом з фотокопіями геолокацій за адресами: АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 ; АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 ; АДРЕСА_15 . Даний лист є доказом того факту, що в березні 2022 року зазнали пошкодження житлові та нежитлові будівлі, у зв`язку з прильотами бомб, за даними адресами, які знаходяться поруч з будинком Позивачки. Графічні зображення на фотокопіях геолокоцій зображують мінімальні відстані від місця пошкодження майна по АДРЕСА_3 , що прямо доводить причинний зв`язок залиття квартири Позивачки, а саме через вибухові хвилі у березні 2022 року; Лист КП "Харківські теплові мережі" Шевченківська філія No61-61/17 від 11.01.2024 року. Даний лист є доказом відсутності вини Відповідача, оскільки послуга з постачання теплової енергії до житлового будинку АДРЕСА_3 не надавалась: з 20-00 год. 06.03.2022 до 20-00 год. 07.03.2022 року, у зв`язку з усуненням дефектів системи теплопостачання, відключення були неодноразові та підтверджує той факт, що зупинення котельної та припинення живлення теплоносія на житлові будинки в березні 2022 року сталося внаслідок обстрілів російськими окупантами міста Харкова. Отже, даний доказ не спростовує доводів Відповідача, що у зв`язку з розморозкою системи опалення та дефектів системи теплопостачання у відповідача сталося протікання труби, тобто не з прямої протиправної винної поведінки Відповідача. Листи Харківського регіонального центру з Гідрометрології No9920- 05/49 від 11.01.2024 року та No9920-1-3/9920-03 від 01.01.01.2024 року. Дані листи є доказом відсутності вини Відповідача, так як розмороження опалення у відповідача сталося через низьку температуру повітря та відключення постачання теплової енергії до житлового будинку Позивачки. Так, у зв`язку з російською військовою агресією проти України з 24.02.2022 року по 01.10.2022 року метрологічна станція Харків зупинила спостереження, однак в цей час велося спостереження у найближчій метрологічній станції до міста Харків, а саме станції Богодухів та доводять той факт, що у період з 03.03.2022 року по 29.03.2022 року у Харківській області були такі мінімальні температури повітря як -15,1, -12, - 11,3, - 10,9 .... , що могло призвести до суттєвої розмороження системи опалення у квартирі відповідача, яке було відключено не з вини відповідача, та пошкоджено від вибухової хвилі балкон з відкриттям двері до квартири. Лист КП "Жилкомсервіс" No3807/2/07-05 від 26.12.2023 року. Даний лист є доказом відсутності вини Відповідача, а саме доводить той факт, що в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , було пошкоджено вибуховими хвилями, а саме були вибиті вікна сходових клітин, вибита пластикова обшивка, балкону кв. АДРЕСА_16 , а отже було пошкоджено і систему опалення в даному будинку. Крім того, даний лист підтверджує, що розпорядженням No189 від 28.02.2007 року Управління комунального майна та приватизації КП "Жилкомсервіс" було передано в господарське відання житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , отже відповідальні за залиття квартири No16 даного будинку є саме КП "Жилкомсервіс", оскільки, КП "Жилкомсервіс" як балансоутримувач житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , зобов`язано утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. Тому, несвоєчасна ліквідація аварійного пошкодження труб, внаслідок нанесених в кварталі авіаційних бомб, призвело до замерзання та після потепління розмороження та протікання, що очевидно доводить невинуватість відповідачів. Крім того, даний лист є доказом того, що саме знайома відповідачів за їх проханням ОСОБА_4 залишила заяву про течію опалення у квартирі та

залиття квартири No16. Отже, Відповідачі вживали активні дії щодо усунення аварійної ситуації. Копію чеку No062388 від 05.03.2022 року та Довідку ТОВ "Охорона-23" No8 від 28.11.2023 року (Роздруківка подій за період з 01.03.2022 по 01.04.2022 за Об`єктом 28372 - Квартира по АДРЕСА_6 . Дані докази доводять, що у березні 2022 року Відповідач перебував поза межами м.Харкова, а саме у м. Хмельницькому, а отже не міг ніяк ані вчиняти винну дію або бездіяльність щодо затоплення квартири Позивачки. Фотодокази пошкоджень ззовні будинку та внутрішні частина під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_6 після прильотів бомб у березні 2022 року, а також фотодоказ вибитих вікон балкону Відповідача та відкритої двері балкона до квартири, внаслідок вибухової хвилі у березні 2022 року. Отже, враховуючи вищенаведене та наведені Відповідачем вище докази доводять відсутність протиправної поведінки Відповідача, а судове рішення І інстанції винесено з порушенням норм матеріального права, що призвело до незаконного звинувачення Відповідача та притягнення його до матеріальної відповідальності.

Рішення І інстанції не містить імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту". Звертаємо увагу суду, що жоден свідок по справі не зазначив, що був факт втручання в прилад опалення (батареї) з боку відповідача, більше того усі свідки (окрім ОСОБА_5 ) по справі зазначили, що взагалі не знають відповідача, не бачили його в той період в кв. АДРЕСА_2 , не бачили факту втручання в прилад опалення. Крім того, судове рішення містить пояснення свідка ОСОБА_6 , яка зазначила, що: " ..В районі проживання сторін були "прильоти", вибиті вікна", свідка ОСОБА_7 який працює начальником дільниці №8 КП «Жилкомсервіс», та який пояснив, що біля будинку АДРЕСА_3 були вибухи... Представник КП «Харківські теплові мережі» сказав йому, що прорив батареї стався ймовірно через розмерзання" , свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що" 29.03.2022 року двері балкона на другому поверсі були трохи при відкриті", що також свідчить про відсутність вини Відповідача, однак судом покази свідків відносно відсутності винуватості Відповідача в судовому рішенні проігноровані. Отже, як свідок Відповідача так і свідки Позивача в судовому засіданні не спростували факт обстрілів в радіусі 0,5-1 км кв. Позивача та пошкодження будинків поруч, пошкодження балкону відповідача від вибухової хвилі.__

Вказала, що у воєнних умовах Харкова березня 2022 року не можливо підготувати батареї до воєнного часу, так як вони не розраховані до експлуатації під вибуховими хвилями, під екстремальними відключеннями і підключеннями опалення при мінусових температурах. Рішення І інстанції винесено на абсолютних припущеннях, що Відповідач неналежно ставився до експлуатації технічного обладнання. Рішення суду не містить жодного належного та допустимого доказу вини Відповідача, тим більше в умовах початку війни на території Харкова.

Зазначила, що судом І інстанції не надано належної правової оцінки такому доказу як Акту залиття квартири від 15.08.2022 року, складеного та підписаного членами комісії ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , який є ключовим у даній справі. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 року №76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком №4. Відповідний акт складається комісією балансоутримувача багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира, яка була залита. Згідно Додатку №4 та роз`яснення Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 р. N 12/20-11-1975) в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік);прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт залиття квартири, який не містить вищезазначених реквізитів, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння майнової шкоди (постанова КЦС ВС по справі No2-1974/11 від 21.02.2018 року, постанова КЦС ВС по справі No465/2120/14-ц від 10.05.2018 року). Отже, саме лише Акт комісії встановлює факт вини, пошкодження та понесених збитків потерпілої особи. Однак, судом І Інстанції не враховано правові позиції Верховного суду при винесенні рішення, а також Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 року №76.

Вказала, що стороною Відповідача неодноразово в запереченнях та судових засіданнях

зазначалось про те, що звіт складено тривалістю у часі і не може бути врахований при винесенні рішення суду, однак судом І інстанції залишились поза увагою суду заперечення відповідача.

У письмовому відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Рябовол В.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги .

Вказав, що фактів: залиття квартири позивачки, залиття саме з квартири відповідача, залиття внаслідок пошкодження труб опалення, розміру спричиненої відповідачу шкоди апелянтом не заперечується, під час розгляду справи в суді відповідачем та його представником - не заперечувались. Разом з тим, апелянт вину відповідача в спричиненні шкоди заперечує з причин недоведеності вини та протиправної поведінки відповідача.

Апелянт зазначає, шо відсутні докази того, шо відповідач якимось чином втручався в прилад опалення. Це ствердження представника відповідача спростовується нормами Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, відповідно до яких межею відповідальності є точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання, тобто відгалуження стояка до батареї центрального опалення. Тобто, за технічний стан труб/батареї, які знаходяться в приміщенні власника/орендаря несе відповідальність власник/орендар приміщення. Апелянт зазначає, що пошкодження приладів опалення сталося внаслідок непереборної сили - збройної агресії Російської Федерації. Апелянт скаржиться на те, що суд не врахував ані можливе замерзання труб опалення внаслідок відключення опалення, ані наявність обстрілів та розривів бомб в радіусі 0,5 - 1 км. Доводи скарги є лише припущеннями. Аргументація апелянта про те, що труби/батареї пошкодилися внаслідок замерзання, тому що вибуховою хвилею були відкриті вікна в квартирі - є необґрунтованою, не підтвердженою доказами. Щодо безпідставності доводів про вибухову хвилю в матеріалах справи свідчать листи СУ ТУПИ в Харківській області та УСБУ в Харківській області відповідно до яких інформація про прильоти в радіусі 1 км від будинку по АДРЕСА_3 відсутня, заяви про пошкодження майна цього будинку відсутні. Щодо зниження температури довкілля, яке призвело до пошкодження труб опалення, призначених для обігріву цього довкілля, не підтверджено ані доказами, ані елементарними шкільними знаннями. Також свідком ОСОБА_10 начальником дільниці № 8 KI І «Жилкомсервіс» зазначено, що йому взагалі нічого не відомо про розмерзання в будинку АДРЕСА_17 , а про відключення опалення, окрім короткострокового, його обов`язково повідомляють. У апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування причинного зв`язку між військовими діями та пошкодженням труб/батареї опалення, тобто належних доказів відповідачем надано не було. Взагалі, апеляційна скарга ґрунтується не на доказах, а на припущеннях, які навіть не містять інформації щодо предмету доказування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, за відсутності інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України вивчив матеріали справи та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не повністю відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що належними й допустимими доказами доведено, що внаслідок залиття з вини відповідача, майну позивачки завдано шкоди, розмір якої нею доведено. Доказів того, що залиття належної позивачці квартири відбулося з вини інших осіб та, як наслідок, відповідальність за завдану шкоду має бути покладена не на відповідача, суду не надано, відповідачем не спростована вина заподіювача шкоди, залиття квартири позивача з квартири відповідача внаслідок протікання батареї підтверджується показаннями свідків, які узгоджуються з письмовими доказами, зокрема повідомленням №С-687/07 від 14.04.2023 року, розмір збитків нанесених позивачу підтверджено належними доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які доводами скарги не спростовані.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У статті 22 ЦК України визначено, що:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.

Відповідно до ч. 1 ст.177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування.

Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України). Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Верховний Суд у постанові по справі № 761/12945/19 від 27.05.2021 року зазначив, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 № 927/11207 (далі Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Так, матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про шлюб, свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , технічного паспорту позивач з 23.04.2003 року є власником квартири АДРЕСА_1 . Згідно відомостей з реєстру територіальної громади м.Харкова в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровані - ОСОБА_2 та ОСОБА_11 .

Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником частини квартири АДРЕСА_18 .

Згідно повідомлення Шевченківської філії КП «Харківські теплові мережі» житловий будинок АДРЕСА_3 не оснащений централізованим гарячим водопостачанням.

За повідомленням КП «Міський інформаційний центр» 29.03.2022 року о 16-28 год. надійшла заявка №12127845 «залиття квартири зверху, течія по зовнішнім стінам, прохання перекрити подачу теплопостачання», адреса події: АДРЕСА_5 , виконавець заявки КП «Харківські теплові мережі».

Згідно повідомлення Шевченківської філії КП «Харківські теплові мережі» 29.03.2022 року о 16-20 год. позивач зверталась до Харківської міської диспетчерської служби 1562 щодо течії з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 . Течу було локалізовано, залиття відбулося у зв`язку із дефектом опалювального приладу у квартирі АДРЕСА_2 .

15.08.2022 року комісією у складі начальника дільниці №8 КП «Жилкомсервіс» Одарченка Д.Ю., майстра дільниці №8 КП «Жилкомсервіс» Косіциної Л.В., бухгалтера дільниці №8 КП «Жилкомсервіс» складено акт про те, що 29.03.2022 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_16 , внаслідок залиття в одній кімнаті обвалилася гіпсокартонна стеля, відпали шпалери на стінах, розбухли (деформувались) меблі, на стінах та стелі з`явилася пліснява. В другій кімнаті та кухні на стінах, на шпалерах спостерігаються сліди залиття та плісняви. Міжкімнатні двері набухли (деформувались), залита електропроводка по всій квартирі. Залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося внаслідок протікання приладу опалення (батареї) в квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище.

За статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний: своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм; допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Згідно Порядку обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 219 від 15 серпня 2018 року, точка приєднання внутрішньобудинкової системи водопостачання та системи постачання гарячої води багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - перша запірна арматура на відгалуженні від стояків у межах приміщення (запірна арматура не належить до внутрішньобудинкової системи).

Балансоутримувач будинку відповідає лише за внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку, а власник квартири - за все, що знаходиться в квартирі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що оскільки прилад опалення не належить до внутрішньобудинкової системи водопостачання, то ні балансоутримувач будинку, ні постачальник житлово-комунальних послуг не несуть відповідальність за шкоду, завдану витоком води внаслідок пориву вказаної батареї.

Щодо доводів скарги відповідача про відсутність його вини та посилання на форс-мажорні обставини, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків (стаття 263 ЦК України).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно ч.1 ст.14-1 Закону Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Частиною 2 ст.14-1 Закону встановлено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.02.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану».

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно до яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи № 915/531/17, від 26.05.2020 зі справи № 918/289/19, від 17.12.2020 зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якого:

- статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто, неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Однак, до матеріалів справи не було надано належних, достовірних та достатніх доказів того, що протікання приладу опалення в квартирі відповідача сталося внаслідок збройної агресії РФ та бомбардувань м.Харкова.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аргументи скарги про те, що внаслідок бомбардувань біля будинку сторін сталося залиття квартири носять характер припущень, оскільки жодного письмового доказу на підтвердження того, що будинок АДРЕСА_3 або квартира відповідача зазнали пошкоджень внаслідок бомбардувань суду не надано. Посилання на відсутність опалення та показання свідків, що внаслідок періодичного відключення опалення та можливого замороження батареї стався її розрив є лише припущеннями.

Отже, між сторонами склалися деліктні правовідносини та існування форс-мажорної обставини в даному випадку, не звільняє відповідача від відповідальності, оскільки відповідачем не доведено, яким чином форс-мажорні обставини вплинули саме на виконання відповідачем свого прямого обов`язку утримання в належному стані його майна та недопущення аварії, оскільки тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, комунікацій у такій, належить власнику квартири і саме власник житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності відповідних несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Пунктом 2.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 (далі - Правила № 76), передбачено, що система технічного огляду жилих будинків включає проведення планових та позапланових оглядів.

Відповідно до пункту 2.1.5 Правил № 76 до системи технічного огляду жилих будинків входить також профілактичне обслуговування будинків, яке є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв.

Згідно із пунктом 5.3.4 Правил № 76 під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно, зокрема, регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води та інше; здійснювати не рідше одного разу на рік профілактичне обслуговування запірної арматури (з прогонкою вентилів кранів), прочищення дворової та не рідше двох разів у рік - будинкової каналізаційної мережі; усувати засмічення в системі.

Поряд з цим, стороною відповідача не спростовано, що завдана позивачу шкода не пов`язана із внутрішньоквартирною системою водопостачання, тобто не доведено, що відповідна несправність відноситься до внутрішньобудинкової, що свідчило б про відповідальність виконавця послуг (балансоутримувача).

Колегія суддів зазначає, що відповідач не заявляв клопотань про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для встановлення причин залиття та не надав з цього питання висновку експерта, складеного, відповідно до статті 106 ЦПК України, на його замовлення, хоча спростування вини в даній справі є процесуальним обов`язком відповідача, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду, який у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі №344/3303/16-ц підкреслив, що суди попередніх інстанцій, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача і взявши до уваги те, що особа як власник квартири, з якої відбувся витік води, не довів, що його вини в заподіянні шкоди немає, дійшли обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Окремо Верховний Суд наголосив, що аргументи касаційної скарги про те, що в справі немає доказів на підтвердження того, що шкода заподіяна позивачу внаслідок протиправної поведінки відповідача, є безпідставними, оскільки на власника квартири покладені обов`язки щодо належного утримання й експлуатації квартири та її складників, зокрема сантехнічного обладнання та мережі водовідведення квартири.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами ; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем зазначених обов`язків щодо утримання свого майна, позивачу, як власнику кв. АДРЕСА_16 заподіяно матеріальну шкоду.

Вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачу внаслідок залиття не спростована відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

В суді першої інстанції у судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України надав їм належної оцінки у їх сукупності з іншими доказами, та вказав, що показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , підтверджено факт залиття квартири АДРЕСА_16 внаслідок протікання приладу опалення в квартирі АДРЕСА_2 показання свідка ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_4 підтвердила факт пошкодження батареї в квартирі відповідача, представник відповідача також не заперечувала такого факту, посилаючись лише на те, що таке пошкодження сталося внаслідок розмерзання приладу опалення. Відповідно в сукупності показання свідків узгоджуються між собою та підтверджують залиття квартири внаслідок пошкодження батареї з квартири відповідача та наявність у позивача матеріальних збитків, а відтак в цій частині є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

З огляду на вищевказане суд правильно вважав, що показання свідків про температуру повітря, відключення опалення, бомбардування м. Харкова, можливість розмороження батареї не доводять відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди, такі показання вказують лише на можливу дійсність версії сторони відповідача щодо причин пориву батареї. При цьому, інших прямих та беззаперечних доказів пошкодження приладу опалення через його розмерзання, що було пов`язано з відкриттям балконних дверей внаслідок бомбардування м. Харкова, відключенням опалення у будинку матеріали справи не містять та стороною відповідача суду не надані.

У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири ОСОБА_2 , клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивачки не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19).

Жодних доказів на спростування обставин, встановлених актом та висновками експертів, відповідач не надав, з клопотанням про призначення судової будівельно-технічної чи оціночно-будівельної експертизи до суду не звертався.

У силу вимог статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, однак у даному разі відповідачами не спростовано презумпцію їхньої вини, не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Колегія суддів погоджується з наведеними у відзиві запереченнями проти доводів скарги, які дійсно не підтверджені належними і допустимими доказами про наявність прямого причинного зв`язку між залиттям квартири позивача та російською збройною агресією, обстрілами та бомбардуванням міста Харкова. Наведені з цього приводу аргументи скарги за своїм змістом є припущеннями. Доказування відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що акт від 15 серпня 2022 року не відповідає вимогам чинного законодавства, є безпідставними, оскільки зі змісту акту вбачається, що 29.03.2022 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_16 , внаслідок залиття в одній кімнаті обвалилася гіпсокартонна стеля, відпали шпалери на стінах, розбухли меблі, на стінах та стелі з`явилася пліснява. В другій кімнаті та кухні на стінах, на шпалерах спостерігаються сліди залиття та плісняви. Міжкімнатні двері набухли, залита електропроводка по всій квартирі. Залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося внаслідок протікання приладу опалення (батареї) в квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована вище, тобто у вказаному акті зазначено хто заподіяв шкоду. Наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування. Правила не передбачають обов`язковість встановлення вказаних обставин виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 263/14437/19 (провадження № 61-13709св21).

Сам факт складання акту про залиття квартири без участі відповідача не спростовує його вину (див. з цього приводу висновки, які були висловлені у постанові Верховного суду від 13 березня 2019 року у справі № 727/6631/17, провадження № 61-11357св18). До того ж, обов`язкового складення актів безпосередньо у момент залиття Правила не вимагають (див. правові висновки у постанові Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 201/658/16-ц, провадження № 61-40389св18).

Тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що складений акт від 15 серпня 2022 року не є належним та допустимим доказом заподіяння позивачці шкоди, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судом.

Також ОСОБА_1 не надав доказів на спростування поданих позивачем звітів, не спростував визначений розмір завданих збитків, іншого звіту чи висновку щодо спростування свої вини у завданні такої шкоди не надано,. При цьому клопотань про проведення будь-якої експертизи не заявляв в суді першої інстанції, а тому відповідно до ст. 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням ним процесуальних дій.

Як вбачається із звітів про визначення розміру матеріальних збитків, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_14 , вартість відновлюваного ремонту пошкодженої квартири, внаслідок залиття становить 292 362 грн 17 коп., вартість матеріальних збитків, що призвели до майнової шкоди (пошкодження меблів, особистих речей) становить 38334,40 грн, а всього 330696,57 грн., з урахуванням ПДВ 20% (а.с.29-116 т.1)

Визначаючи розмір матеріальних збитків, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того що вказані висновки оцінювача відповідає обставинам справи та не спростований відповідачем.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц (провадження № 61-28098св18).

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що розмір матеріальних збитків був визначений з урахуванням 20 відсотків ПДВ, але ремонт квартири може бути проведений як платником вказаного податку, так і особою, яка не є платником такого податку, ФОП. При цьому доказів про те, що ремонт пошкодженої квартири позивача був здійснений чи має бути здійснений виконавцем-платником 20% ПДВ до суду не надано.

Отже, позивач не довів, що ремонт був ним проведений або має бути проведений зі сплатою вартості з урахуванням 20 % ПДВ, а тому за змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, в якій визначено, що реальними збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), - розмір стягнення має бути зменшений на вказаний відсоток

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, але у меншому на 20% розміру - 272 224 грн. 14 коп.

Також, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 витрат за виконання робіт з незалежної оцінки майна у розмірі 4000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки висновки суду першої інстанції про розмір майнової шкоди, який підлягає відшкодуванню, не повністю відповідають матеріалам справи, колегія суддів відповідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України зменшує розмір стягнення та відповідно змінює оскаржене рішення суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно зменшується розмір відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 червня 2024 року змінити. Зменшити суму відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири: стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 272 224 (двісті сімдесят дві тисячі двісті двадцять чотири ) гривні 14 коп., задовольнивши її позов частково.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2721 грн 95 коп. за подання позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 701 грн 79 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 07 квітня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

Н.П. Пилипчук.