ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2328/25 Справа № 179/2194/23 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року (повний текст складено 22 листопада 2024 року у сел. Магдалинівка Дніпропетровської обл.) у справі за позовом керівника Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації до Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування наказу, скасування державної реєстрації права власності та оренди, повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року керівник Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби на території Чернечинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку, загальною площею 24,5941 га, в тому числі пасовища площею 24,5941 га, (кадастровий номер :01:001:1685) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для сінокосіння та випасання худоби, розташовану на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

24.02.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56885756 від 02.03.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га, (номер запису про право власності 40799692) та право оренди цієї ж земельної ділянки за ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 40799801).

Підставою для здійснення даної реєстрації зазначено наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 та договір оренди земельної ділянки № 37/57-21-ДО від 29.01.2021, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області в особі голови комісії з ліквідації начальника ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Свердліна Дмитра Валерійовича, з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої.

Відповідно до предмету укладеного договору в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності для сінокосіння та випасання худоби, загальною площею 24,5941 га, яка знаходиться на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. При цьому встановлено, що земельна ділянка, площею 24,5941 га, кадастровий номер :01:001:1685, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району, знаходиться в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», створеного на підставі Указу Президента України від 09 грудня 1998 року № 1341/98 «Про території та об`єкти природно-заповідного фонду загальнодержавного значення» з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу оголошено заказниками і пам`ятками, тобто є земельною ділянкою природно-заповідного призначення та не може використовуватися для товарного сільськогосподарського виробництва.

Враховуючи, що земельна ділянка природно-заповідного фонду з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га, розташована в межах об`єктів та територій ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», вона відноситься до земель державної власності, право розпорядження якою належить Дніпропетровській обласній державній адміністрації.

А тому, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України не мало повноважень щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду державної власності.

Спірна земельна ділянка розташована в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський» та належала до нього впродовж десятків років до виникнення спірних правовідносин, тобто відносилася до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення протягом тривалого часу.

Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак розташування спірної земельної ділянки впродовж десятків років в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка має ознаки земель природно-заповідного призначення, а тому відбулося заволодіння земельною ділянкою державної власності природо-заповідного фонду з порушенням вимог земельного законодавства України, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідачів під час видання наказу та укладення договору оренду з подальшою його державною реєстрацією.

Таким чином, посадовими особами Головного управління Держгеокадастру в області фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки всупереч вимогам ст. 20 Земельного Кодексу України.

Просили усунути перешкоди власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення шляхом визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду»; - усунути перешкоди власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення шляхом скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району, проведену за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області () на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. № 56885756 від 02.03.2021 (номер запису про право 40799692); - усунути перешкоди власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення шляхом скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району, проведену за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Юрченка Д.С. № 56885756 від 02.03.2021 (номер запису про право 40799801); - усунути перешкоди власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, шляхом її повернення на користь держави в особі

Дніпропетровської обласної державної адміністрації із незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду».

Скасовано державну реєстрацію права власності та права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району, проведену за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області () на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. № 56885756 від 02.03.2021 (номер запису про право 40799692,номер запису про право 40799801).

Усунуто перешкоди власнику Дніпропетровській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного призначення з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, шляхом її повернення на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації із незаконного користування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 4 294,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 4 294,40 грн..

В апеляційній скарзі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не відповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами.

Звертає увагу, що суд першої інстанції посилався на практику Верховного Суду, яку не можливо застосовувати в даному випадку, оскільки у вказаних постановах не розглядались правовідносини щодо відновлення порушених прав власника з поверненням земельних ділянок природного-заповідного фонду в порядку заявлення негаторного позову та вказані висновки не є ревалентними до цієї справи. Також зазначав, що суд першої інстанції повністю проігнорував наведені у відзиві доводи ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, а також докази, які підтверджують правомірність дій відповідача під час формування спірної земельної ділянки, визначення її цільового призначення та в подальшому укладення договору оренди.

Судом не досліджені обставини створення ландшафтного заказника «Приорільський» та набуття відведених для його створення земель статусу земель природоохоронного призначення. Зокрема межі земельної ділянки Ландшафтного заказника «Приорільський» в натурі (на місцевості) не було встановлено та документ, що посвідчує право на земельну ділянку, не було оформлено, а тому (у силу положень ст. 22 Земельного кодексу України в редакції на час створення заказнику) право власності на землю або право користування зазначеною земельною ділянкою по фактичному розміщенню заказника не виникло. Також звертає увагу, що Ландшафтного заказника «Приорільський», як юридична особа не створений і досі. Також після створення заказника землі, на яких він повинен був розташуватись, не були вилучені та переведені із статусу сільськогосподарських та лісогосподарських у статус природоохоронних.

Крім того, заготовлення сіна та випасання худоби не заборонено на території об`єктів природно-заповідного фонду, якщо така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та цих об`єктів. Зазначає, що спірна земельна ділянка сформована та внесена до кадастру у 2019 році за категорією землі сільськогосподарського призначення, а тому могла бути передана в оренду ОСОБА_1 без порушення вимог закону. Крім того в судовому порядку не скасовувалось віднесення спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення.

Також зазначає, що спірна земельна ділянка не вибувала із власності держави, а за ОСОБА_1 зареєстроване тільки право користування, тому не було підстав для пред`явлення до нього негаторного позову, а тому є підстави у відмові у задоволенні позовних вимог до неналежного відповідача. Заявлені прокуратурою вимоги про усунення перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності не в повній мірі відповідають позиціям Верховного Суду, оскільки зареєстрованим володільцем речових прав на спірну земельну ділянку є ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі надає заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 19.09.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції проігнорував доводи їх клопотання про залишення позову без розгляду та не навів аргументи про відсутність будь-якого погодження прокуратурою з позивачем намірів подати позов відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Керівником Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає, що прокурором обґрунтовано вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, що узгоджується із висновками Верховного Суду. Звертає увагу, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, скасування державної реєстрації права власності та оренди, повернення земельної ділянки у сукупності направлені на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні державною власністю та охоплюються єдиним способом захисту, визначеним ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, а отже є засобами реагування на триваюче порушення права державної власності, тому позовна даність на них не розповсюджується.

Також зазначає, що ландшафтний заказник «Приорільський» був створений саме для збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу. Межі території ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільській» визначено Проектом створення Заказника. Спірна земельна ділянка перебуває в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільській» з моменту його створення, тому за своїм цільовим призначенням відноситься до земель природно-заповідного фонду, а отже мають особливий статус..

Встановлено, що спірна земельна ділянка, яка розташована на території Чернеччинської сільської об`єднаної територіальної громади, знаходиться у межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», який оголошено Указом Президента України від 09.12.98 № 1341/98, тому щодо неї в 2019-2020 роках не могла бути проведена інвентаризація земель сільськогосподарського призначення державної власності. Станом на 09.12.1998 року спірна земельна ділянка отримала статус земель природно-заповідного призначення та до земель сільськогосподарського призначення державної власності не відносилася. Особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення. Враховуючи викладене, після створення ландшафтного заказника «Приорільський» вказана земля набула статусу земель, що належить до об`єктів природно-заповідного фонду.

Також зазначає, що відповідно практики Верховного Суду захист інтересів держави, як власника спірної земельної ділянки, якою незаконно заволоділи, у спірних правовідносинах здійснюється шляхом подання негаторного позову на підставі ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державної власності, шляхом визнання незаконним наказу, скасування державної реєстрації права власності та оренди, повернення земельної ділянки власнику - державі в особі уповноваженого органу Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Також зазначає, що прокуратурою належним чином обґрунтовано та доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Дніпропетровської обласної військової адміністрації у порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки остання самоусунулась від виконання обов`язків та повідомила, що заходи претензійного-позовного характеру щодо виявлених прокуратурою порушень вимог земельного та природно-заповідного законодавства, здійснювати самостійно не буде.

ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано відповідь на відзив прокуратуру, в якому він з посиланням на доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги, заперечував щодо обставин, викладених у відзиві.

Дніпровською обласною державною адміністрацією надано пояснення у справі, в яких вони зазначали, що вважають апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 року прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу, що на момент відчуження вказаної земельної ділянки повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у тому числі, розташованих на територіях та об`єктах ПЗФ, облдержадміністрації, як суб`єкту владних повноважень, відповідно до статті 122 ЗК України не належали і наразі не належать. Також звертає увагу, що суд першої інстанції ігнорував їх заперечення щодо представництва прокуратурою інтересів облдержадміністрації у даній справі. Зокрема зазначає, що в даному випадку, органами прокуратури неправильно визначено орган (тобто, Дніпропетровську обласну державну адміністрацію), який має здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, що суперечить положенням статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 131-1 Конституції України та статті 56 ЦПК України і унеможливлює представництво інтересів держави в особі облдержадміністрації при розгляді цієї справи.

В судове засідання з`явились представник ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Міссон Д.В. та представник прокуратури-Тавлеєв О.О.. Інші учасники про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету сторін (т.2 а.с. 140 зворот), а також конверт із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення судової повістки ОСОБА_1 «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того відомості щодо дати, часу і місця розгляду справи розміщені на офіційному Сайті судової влади України.

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Від представника Дніпропетровської обласної державної адміністрації надійшла заява про зупинення провадження у справі, так як направлена на адресу ОСОБА_1 кореспонденція повернулася із написом, що адресат на форонті. Проте заява не підлягає задоволенню з тих підстав, що представником прокуратури надана інформація з ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації не призивався,на військовому обліку ніколи не перебував та не перебуває.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га розташована у межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський», що підтверджується інформацією Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» який оголошено Указом Президента України від 09.12.1998 року № 1341/98 (т. 1 а. с. 73-74).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку, загальною площею 25,5941 га, в тому числі пасовища площею 25,5941 га (кадастровий номер :01:001:1685) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для сінокосіння та випасання худоби, розташовану на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (т. 1 а. с. 77-80).

24.02.2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 56885756 від 02.03.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області зареєстровано право власності на вищезазначену земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:1685, площею 25,5941 га (номер запису про право власності 4079692) та право оренди земельної ділянки за ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 40799801) (а. с. 75-76).

Відповідно до додатку № 1 до зазначеного Указу Президента України ландшафтний заказник «Приорільський» загальною площею 8377 га віднесено до природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, що має особливу природоохоронну, наукову, естетичну та пізнавальну цінність, який включає 1602 га земель водного фонду, природні комплекси Приорілля на території Новомосковського та Магдалинівського районів, Котівського лісництва.

Положенням про ландшафтний заказник загальнодержавного значення «Приорільський» передбачено, що заказник оголошено з метою збереження і відтворення унікальних і типових для різнотравно-типчаково-ковилового степу солонцевих, солончакових і лукових екосистем, збереження і відновлення чисельності популяцій багатьох рідкісних видів рослин і тварин, у тому числі занесених до Червоної книги України.

Спірна земельна ділянка розташована в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Приорільський» відноситься до земель природно-заповідного фонду і право розпорядження нею належить до повноважень Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у зв`язку з чим Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не мало повноважень щодо передачі її у користування, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що право розпорядження земельною ділянкою належить до повноважень Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у зв`язку із чим ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області не мало повноважень щодо передачі її у користування та власність на підставі наказу № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 року. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконного заволоділа ним.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).

До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (частина перша статті 19 ЗК України).

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частини перша, друга статті 20 ЗК України тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 20 ЗК України).

Відповідно до пунктом «г» частини першої статті 150 ЗК України землі природно-заповідного фонду належать до особливо цінних земель.

Погодження питань, пов`язаних із зміною цільового призначення особливо цінних земель державної та комунальної власності, припиненням права постійного користування ними відповідно до цього Кодексу належить до повноважень Верховної Ради України (пункт «ґ» статті 6 ЗК України).

Статтею 43 ЗК України встановлено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі статтею 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (стаття 45 ЗК України).

Відповідно до ст. 84 ЗК України земельні ділянки під об`єктами природно-заповідного фонду відносяться до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність.

У частині третій статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

У частині першій статті 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.

Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (частина п`ята статті 122 ЗК України.

Положенням про ландшафтний заказник загальнодержавного значення Приорільський передбачено, що заказник оголошено з метою збереження і відтворення унікальних і типових для різнотравно-типчаково-ковилового степу солонцевих, солончакових і лукових екосистем, збереження і відновлення чисельності популяцій багатьох рідкісних видів рослин і тварин, у тому числі занесених до Червоної книги України.

Таким чином, розташування спірної земельної ділянки у межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення Приорільський свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, на які поширюється особливий режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Водночас, режим території зазначеного заказника і встановлені обмеження унеможливлюють використання спірної земельної ділянки за цільовим призначенням для випасання худоби і сінокосіння.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до ст. 122 ЗК України не мало повноважень щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного призначення державної власності, а тому оскаржуваний наказ № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 року Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду є незаконним та не є підставою для проведення державної реєстрації прав на земельну ділянку за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 31.12.2020 року № 4-13937/15-20-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби на території Чернеччинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку, загальною площею 24,5941 га (кадастровий номер :01:001:1685).

Таким чином земельну ділянку фактично виведено із земель природно-заповідного фонду, які в силу вимог закону є особливо цінними землями, без погодження уповноваженими на те органами.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення). Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду із комунальної власності, зокрема, для будівництва житла був можливим тільки на підставі постанови Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо вилучення (викуп) земельної ділянки погодила Верховна Рада України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22).

Доказів того, що Верховна Рада України погодила вилучення земельної ділянки на території ландшафтного заказника «Приорільський» не надано, тому право власності держави на цю ділянку не припинилося і до фізичної особи-відповідача не перейшло.

У разі порушення рівноваги публічних і приватних інтересів, зокрема безпідставним наданням пріоритету правам особи перед правами територіальної громади, у питаннях, які стосуються загальних для всіх прав та інтересів, прокурор має повноваження, діючи у публічних інтересах, звернутися до суду, якщо органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові особи не бажають чи не можуть діяти аналогічним чином, або ж самі є джерелом порушення прав і законних інтересів територіальної громади чи загальносуспільних (загальнодержавних) інтересів. У таких випадках відповідні органи можуть виступати відповідачами, а прокурор - позивачем в інтересах держави, зокрема і від імені територіальної громади як власника земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. За відсутності такого механізму звернення до суду захист відповідних публічних інтересів, поновлення колективних прав та інтересів територіальної громади і її членів, захист суспільних інтересів від свавілля органів державної влади чи органів місцевого самоврядування у значній мірі може стати ілюзорним. Так само відсутність зазначеного механізму може загрожувати недієвістю конституційної вимоги (стаття 41 Конституції України), згідно з якою використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 7.20).

Виходяи із наведеного, суд першої інстанції правильно відмовив у задовоелнні заяви про залишення позову без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що держава не втрачає володіння земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, які за законом не можуть бути передані у приватну власність у разі такого їх передання фізичним або юридичним особам і державної реєстрації за останніми права власності, а тому слід усунути перешкоди у користуванні відповідною земельною ділянкою шляхом її повернення власникові.

Суд першої інстанції встановив, що ландшафтний заказник «Приорільський» віднесено до природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, що має особливу природоохоронну, наукову, естетичну та пізнавальну цінність, який включає 1602 га земель водного фонду, природні комплекси Приорілля на території Новомосковського та Магдалинівського районів, Котівського лісництва.

Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» є порушенням права власності держави, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право власності (інше речове право) на цю ділянку.

Оскільки мета позову у цій справі спрямована на усунення перешкод державі, яка не втратила володіння земельною ділянкою природно-заповідного фонду, у користуванні та розпорядженні останньою, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимогу про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 спірної земельної ділянки слід розглядати як вимогу про повернення цієї земельної ділянки державі.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги, що рішення суду про повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування наказу, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. А тому в задоволенні позовних вимог про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 року та скасування державної реєстрації прав оренди та власності за ОСОБА_1 слід відмовити внаслідок того, що вони є неналежними способами захисту в цій справі. А тому в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Посилання на те, що судом не досліджені обставини створення ландшафтного заказника «Приорільський» та набуття відведених для його створення земель статусу земель природоохоронного призначення є безпідставними та спростовуються встановленими обставинами.

Твердження про те, що спірна земельна ділянка не вибувала із власності держави, а за ОСОБА_1 зареєстроване тільки право користування, тому не було підстав для пред`явлення до нього позову не може бути прийнятим до уваги. Зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» є порушенням права власності держави.Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не мало повноважень щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного призначення державної власності, а тому передача в оренду ОСОБА_1 спірної земельної ділянки є незаконною.

Доводи про те, що у прокурора відсутні повноваження представляти інтереси державного органу в зазначеній справі є безпідставними.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункт 76)). Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). А відповідно до абзаців першого та другого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову). Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього кодексу (абзац третій тієї ж статті).

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині повернення земельної ділянки державі.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року в частині задоволення позовних вимог керівника Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» та скасування державної реєстрації права власності та права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району, проведену за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області () на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. № 56885756 від 02.03.2021 (номер запису про право 40799692, номер запису про право 40799801) скасувати .

В задоволенні позовних вимог керівника Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації провизнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-13937/15-20-СГ від 31.12.2020 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду», скасування державної реєстрації права власності та права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1685, площею 24,5941 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Новомосковського району, проведену за Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області () на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Богдан Т.Л. № 56885756 від 02.03.2021 (номер запису про право 40799692,номер запису про право 40799801) відмовити.

В іншій частині рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повий текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Судді: