Справа №303/869/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2025 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судових засідань Галамба Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Друга Мукачівська Державна нотаріально контора про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 04.02.2025 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Друга Мукачівська Державна нотаріально контора про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивує наступним.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності батькам позивача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки був побудований ними у шлюбі впродовж 1977- 1981 рр.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 .

03 жовтня 1981 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 у Пункті реєстрації актів цивільного чину при 4 управлінні коменданта гарнізону Радянських військ м. Потсдам. Після державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Позивач, її мати ОСОБА_5 ,брати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на час смерті батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 були зареєстровані та проживали у домоволодінні разом з ним, вели спільне господарство.

Після смерті батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/2 частки у будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 статті 524 ЦКУРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статей 525,526 ЦК ЦРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

У відповідності до частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, у рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, позивач не зверталася, однак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала разом із померлим в належному йому житловому будинку та продовжила проживати в ньому після його смерті, здійснювала оплату комунальних послуг (газ та світло), розпоряджалася та користувалася речами померлого батька.

Після смерті батька позивачем було успадковано 1/8 частини спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно земельної ділянки.

З 04 жовтня 1995 року позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, оскільки мати позивача потребувала допомоги та догляду з січня 2010 року та включно на день її смерті позивач проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації та вела спільне господарство з матір`ю та братом ОСОБА_9 , що стверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 05 червня 2012 року та довідкою за №1993 від 05 червня 2012 року,виданої виконкомом Великолучківської сільської ради Мукачівського району.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_11 .

Після смерті матері ОСОБА_11 позивач і надалі проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації та здійснювала догляд за братом ОСОБА_9 , оскільки він мав другу групу інвалідності, страждав на психічний розлад.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача ОСОБА_12 , який також страждав на психічний розлад та у зв`язку з чим перебував у психоневрологічному інтернаті.

20 квітня 2018 року брат ОСОБА_13 звернувся у Мукачівську районну державну нотаріальну контору з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_5 .

05 червня 2018 року ОСОБА_13 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі за № 1-389 на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай). 18 вересня 2018 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі за № 1-679 на земельну ділянку загальною площею 0,1505 га та свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,0394 зареєстрованого в реєстрі за № I- 680. Свої спадкові прав на належну йому частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер брат позивача - ОСОБА_13 , що стверджується актовим записом про смерть від 12 квітня 2019 року № 36, складеного виконавчим комітетом Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області.

07 жовтня 2019 року позивач подала заяву до Мукачівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_13 . Таким чином спадкову справу за померлим ОСОБА_11 було заведено за заявою позивача.

Позивач на день смерті свого батька ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) була зареєстрована у спірному будинку, а на день смерті своєї матері ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) хоч і не мала зареєстрованого місця проживання в будинку, однак фактично в ньому проживала. Також проживала у спірному будинку і на час смерті рідного брата - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), що підтверджується довідкою, виданою відділом «Центр надання адміністративних послуг» Великолучківської сільської ради від 04.03.2024 №208/13-20.

Зазначені обставини були встановлені також рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2024 року по цивільній справі за № 303/1368/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Відповідно до довідки за №208/13-20 від 04 березня 2024 року, виданої, виданої відділом «Центру надання адміністративних послуг» Великолучківської сільської ради Мукачівського району на день смерті брата ОСОБА_13 11 квітня 2019 року згідно даних погосподарської книги №21 за адресою АДРЕСА_1 за 2016-2023 роки у домоволодінні були зареєстровані за адресою: ОСОБА_2 та ОСОБА_14 та проживали без реєстрації ОСОБА_15 та ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_16 хоч і були зареєстровані у будинку за адресою АДРЕСА_1 на час смерті матері ОСОБА_5 та брата ОСОБА_11 , однак проживали у АДРЕСА_2 . Спільного господарства не вели ані з ОСОБА_5 ані з братом ОСОБА_11 , оскільки, невдовзі, після народження доньки ОСОБА_22 відповідач ОСОБА_2 у 1997 року покинула брата та переїхала проживати до своєї матері у с. Ракошино.

Відповідач ОСОБА_16 , 09 листопада 2017 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_17 . У травні 2019 року.

Після одруження ОСОБА_16 проживала за адресою: АДРЕСА_3 , де на даний час і зареєстрована.

У відповідності до акту обстеження на предмет встановлення факту проживання особи, складеного комісією у складі депутата та представників Великолучківської сільської ради від 21.10.2024 року №146, ОСОБА_2 та ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 станом на 11.04.2019 року за свідченнями сусідів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не проживали.

Таким чином, з січня 2010 року і по теперішній час позивач постійно проживає без реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснює догляд за будинком, підтримує його в належному стані.

У відповідності до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 положення статті 29 ЦК України не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до правового висновку Вероховного Суду від 28.04.2021 у справі №204/2707/19, Верховний Суд наголошує, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 02 лютого 2024 року та 05 лютого 2024 року зверталися до Другої мукачівської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за померлим чоловіком та батьком ОСОБА_11 .

Держаним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна належного померлому ОСОБА_11 : зареєстровані в реєстрі за: №1-89 від 02 лютого 2024 року на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 ; №1-88 від 02 лютого 2024 року на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 ; №1-98 від 05 лютого 2024 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,1505 га, кадастровий номер :02:0007:0098; №1- 99 від 05 лютого 2024 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,1505 га, кадастровий номер :02:0007:0098; №1-100 від 05 лютого 2024 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,0394 га, кадастровий номер :02:012:0168; №1-101 від 05 лютого 2024 року загальною площею 0,0394 га, кадастровий номер :02:012:0168.

Державний нотаріус Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю., видаючи свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачам виходив з того, що вони, будучи зареєстрованими зі спадкодавцем ОСОБА_11 на час відкриття спадщини, фактично прийняли спадщину за померлим батьком та чоловіком.

Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої мукачівської державної нотаріальної контори 04 грудня 2024 року за № 463/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини за померлим братом ОСОБА_11 , так як 02 лютого 2024 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям ОСОБА_11 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на належну кожній частку та позивачу роз`яснено право за захистом своїх спадкових прав звернутися до суду.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11.02.2025 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 10.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

04.02.2025 року від третьої особи Друга Мукачівська Державна нотаріально контора надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги залишають на розсуд суду.

24.03.2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд даної справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо того, що померлі спадкодавці ОСОБА_5 та батько ОСОБА_11 особисто при своєму житті підтверджували факт проживання ОСОБА_1 з ними та факт їх утримання позивачем.

Акт обстеження та довідки були видані Великолучківською с/р 05.06.2012 року . Тобто аж через два роки після смерті бабусі відповідача ОСОБА_5 та під час перебування батька відповідача в лікарні в с.Вільшани на обстеженні і не містять головного - підтверджень від спадкодавців щодо проживання з ними позивача.

ОСОБА_1 в 2012 році повторно з власної згоди була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 про що свідчить штамп в її паспорті,цим самим повторно підтвердивши своє місце проживання за адресою реєстрації.

Сторони в судове засідання не з`явилися повідомлялися належним чином.

Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом витребувано та досліджено завірену копію спадкової справи за № 188/2018, заведену 20 квітня 2018 року до майна померлої ОСОБА_5 та копію спадкової справи за № 353/2019, заведену 07 жовтня 2019 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 спадкову справу від 22 березня 2024 за № 71/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що, будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності батькам позивача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки був побудований ними у шлюбі впродовж 1977- 1981 рр.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 .

Позивач, її мати ОСОБА_5 ,брати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на час смерті батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 були зареєстровані та проживали у домоволодінні разом з ним, вели спільне господарство.

Після смерті батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/2 частки у будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_11 .

Після смерті матері ОСОБА_11 позивач і надалі проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації та здійснювала догляд за братом ОСОБА_9 , оскільки він мав другу групу інвалідності, страждав на психічний розлад.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача ОСОБА_12 .

20 квітня 2018 року брат ОСОБА_13 звернувся у Мукачівську районну державну нотаріальну контору з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_5 .

05 червня 2018 року ОСОБА_13 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі за № 1-389 на спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай). 18 вересня 2018 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом за померлою матір`ю ОСОБА_5 зареєстрованого в реєстрі за № 1-679 на земельну ділянку загальною площею 0,1505 га та свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 0,0394 зареєстрованого в реєстрі за № I- 680. Свої спадкові прав на належну йому частку житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер брат позивача - ОСОБА_13 , що стверджується актовим записом про смерть від 12 квітня 2019 року № 36, складеного виконавчим комітетом Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області.

07 жовтня 2019 року позивач подала заяву до Мукачівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_13 . Таким чином спадкову справу за померлим ОСОБА_11 було заведено за заявою позивача.

Позивач на день смерті свого батька ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) була зареєстрована у спірному будинку, а на день смерті своєї матері ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) хоч і не мала зареєстрованого місця проживання в будинку, однак фактично в ньому проживала. Також проживала у спірному будинку і на час смерті рідного брата - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), що підтверджується довідкою, виданою відділом «Центр надання адміністративних послуг» Великолучківської сільської ради від 04.03.2024 №208/13-20.

Відповідно до довідки за №208/13-20 від 04 березня 2024 року, виданої, виданої відділом «Центру надання адміністративних послуг» Великолучківської сільської ради Мукачівського району на день смерті брата ОСОБА_13 11 квітня 2019 року згідно даних погосподарської книги №21 за адресою АДРЕСА_1 за 2016-2023 роки у домоволодінні були зареєстровані за адресою: ОСОБА_2 та ОСОБА_14 та проживали без реєстрації ОСОБА_15 та ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном розуміються дії спадкоємців, які за своїм характером свідчать про розпорядження і користування спадковим майном, підтримання його в належному стані, тощо.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

У постановах Верховного Суду у справі за №№ 937/10434/19 від 19.05.2021 року, № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) зроблено висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому позивач, як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті своєї матері, а відповідно не набув права на спадкове майно.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.1268 ЦК України та те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 хоча і були зареєстровані разом зі спадкодавцем, однак з 1997 року не проживали разом з ним не вели спільне господарство, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали, а відповідно не набули права на спадкове майно.

Інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину за померлим спадкодавцем ОСОБА_11 відсутні.

У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Таким чином, оскільки відповідачі не набули права на спадкове майно за померлим спадкодавцем ОСОБА_11 , а позивачем 07 жовтня 2019 року було подано заяву про прийняття спадщини за померлим братом, то позивач є єдиною спадкоємицею після його смерті.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Судом встановлено порушення спадкових прав позивача видачею відповідачам свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки згідно частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 23, 1220, 1268, 1269, 1270, 1272, 1301 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 19, 76, 77, 78, 80, 81, 82, 89, 133, 141, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов - задоволити.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 лютого 2024 року на 1/2 частку житлового будинку за АДРЕСА_4 , видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване в реєстрі за № І-88 та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 лютого 2024 року на 1/2 частку житлового будинку за АДРЕСА_4 , видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № І-89.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 лютого 2024 року на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1505 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :02:0007:0098, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване в реєстрі за № І-98 та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 лютого 2024 року на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1505 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :02:0007:0098, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № І-99.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 лютого 2024 року на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0394 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :02:012:0168, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване в реєстрі за № І-100 та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 лютого 2024 року на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0394 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :02:012:0168, видане державним нотаріусом Другої мукачівської державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. на ім`я ОСОБА_2 , зареєстроване в реєстрі за № І-101.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на житловий будинок за АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за законом, за померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1505 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :02:0007:0098

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0394 га, що розташована на території Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :02:012:0168.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканка АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , мешканка АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 07 квітня 2025 року.

Головуючий Володимир МОНИЧ