Провадження №2/756/1635/25
31 березня 2025 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Тихої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Косянчук Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.01.1996 отримала ордер № 28 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрована та проживає у вказаній квартирі з 1996 року зі своєю донькою ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_4 . Разом з тим, позивачу стало відомо, що у вказаній квартирі з 23.07.1987 зареєстрований ОСОБА_2 , якій ніколи не проживав у квартирі з моменту отримання позивачем ордеру на квартиру. Особистих речей відповідача у квартирі немає, витрат по утриманню квартири останній не несе.
У позасудовому порядку позивач позбавлена можливості зняти відповідача з реєстрації, оскільки не є власником квартири, а тому змушена звернутись з вказаним позовом до суду.
У зв`язку з наведеним позивач просить: 1) визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 ; 2) зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації зняти ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 02.01.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 11.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 11.03.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги та не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 15.01.1996 Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів позивачу ОСОБА_5 та членам її родини видано ордер № 28 на житлове приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_3 .
У вказаній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (донька, третя особа у справі), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук позивача) та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними витягами з Реєстру територіальної громади м. Києва.
Відповідач ОСОБА_2 з 23.07.1987 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , наймачем якої з 15.01.1996 є позивач ОСОБА_1 , проте не є і не був членом сім`ї позивача, відомості про нього в ордері на вселення у спірну квартиру - відсутні. Протилежного суду не доведено.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Ордер по суті є правоустановчим документом індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення.
Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.
Статтею 63 ЖК України передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Таким чином, суд, встановивши, що права позивачки порушені у контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи, що відповідач не є і ніколи не був членом сім`ї позивача, відомості про нього як члена сім`ї наймача в ордері відсутні, з часу вселення до квартири позивача у 1996 році у квартирі не проживає, особистих речей у помешканні не має, участі в утриманні житла не приймає, а сама по собі наявність його прописки у спірній квартирі не є підставою для визнання за ним права користування жилим приміщенням, суд приходить до висновку про те, що існують підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою, оскільки відповідно до п. 50, п.п. 2, 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 за № 265, а також вимог Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для внесення змін до реєстру територіальної громади, зокрема про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування) особи і зазначення про це у рішенні суду є зайвим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 247, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Третя особа - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Тиха