С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
___________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/4986/25
В справі 760/7514/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

04 квітня 2025 року в місті Києві Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коробенка С.В., за участі секретаря Левіцької Н.О., розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

ІI. Описова частина

В червні 2022 року до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України звернувся ОСОБА_1 , вимагаючи захисту честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою від 05.07.2022 Позивачу надано строк на усунення виявлених недоліків, позову заяву залишено без руху.

22.07.2022 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в новій редакції.

Ухвалою від 01.08.2022 в справі було відкрито провадження.

Свої вимоги ОСОБА_1 обгрунтував наступним.

Зазначав, що в квітні та травні 2019 року у зв`язку з незаконними, на його думку, діями невідомих осіб на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає він з батьками, він неодноразово викликав за номером «102» працівників поліції. Позивач зазначає, що невідомі особи у зв`язку з будівництвом руйнували зелені насадження на їх з батьками ділянці, розкопували її, на зауваження Позивача та його батьків не реагували.

Позивач зазначає, що працівники патрульної поліції у м. Бориспіль ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які приїжджали на виклики, ігнорували свої обов`язки щодо припинення протиправних дій невідомих осіб, після чого залишали місце події.

Так, 23.04.2019, коли зазначені патрульні поїхали звідти, невідомі особи, які руйнували земельну ділянку, почали застосовувати до Позивача, як він вказує, насильство: викручували руки, хапали за горло, двічі ударили в голову, у зв`язку з чим Позивач втратив свідомість. Мати Позивача викликала швидку, і лише через годину Позивач, як він стверджує, опритомнів вже у бориспільській лікарні.

В лікарню навідалися зазначені вище працівники патрульної поліції і почали здійснювати психологічний тиск, наполягаючи на тому, щоб Позивач не писав заяви про вчинення відносно нього правопорушення, вдаючись при цьому до насмішок і образ.

В цей же час невідомі особи продовжували їх протиправні дії на земельній ділянці будинку, де жив Позивач, руйнуючи насадження винограду, висадженого більше 50 років тому. Ці дії так і не були зупинені працівниками поліції, і навіть не були встановлені особи, які такі дії здійснювали.

ОСОБА_1 зазначає, що 05.05.2019 він подав скаргу на дії поліцейських до Департаменту патрульної поліції.

17.05.2019, як зазначає Позивач, та сама будівельна бригада знову прийшла на їх з батьками подвір`я і почала руйнувати паркан, вирубувати бузок і витоптувати насадження конвалій. Усі заперечення проти таких дій вони ігнорували, і навпаки, погрожували вбивством і фізичною розправою.

Позивач зазначає, що на виклик «102» знову приїхали ті самі патрульні поліцейські, які знову фактично захищали осіб, які руйнували подвір`я його будинку, разом з ними почали насміхатися, казали, що ніякого побиття попереднього разу не було, що Позивач "перенервував" і його забрали до лікарні, щоб "вколоти заспокійливе".

Після того, як поліцейські поїхали, як стверджує Позивач, робітники знову почали завдавати йому побоїв, продовжували перекопувати земельну ділянку і знищувати зелені насадження. Виконроб будівництва замахувався на нього сокирою, начальник охорони збивав з ніг, а охоронець бив Позивача у живіт.

Наступного дня, 18.05.2019, як зазначає Позивач, знищення зелених насаджень на їх ділянці тривало, а він з батьками намагалися захистити свою власність. Після того, як робітники почали бризкати Позивачу в обличчя сльозогінним газом і травмували йому руку, вітчим Позивача знову викликав поліцію. І знову на виклик приїхали ті самі патрульні поліцейські. Один з них назвав Позивача та батьків "дурачками" і сказав, що це їх "діагноз", а інший погрожував адмінштрафом, якщо вони ще раз викличуть поліцію. З приводу завданих Позивачу травм вони знову насміхалися, казали, що начебто це він сам себе побив. Після того Позивач та його батьки поліцію більше не викликали.

21.05.2019 Позивач, як він стверджує, отримав відповідь на скаргу за підписом власника піцерії (об`єкту будівництва) і командира батальйону патрульної поліції ОСОБА_4 , в якому зазначалася неправдива інформація про те, що Позивач начебто сам викликав швидку допомогу, що ознак побиття лікарі не виявили, що він заліз на паркан, ображав будівельників, а потім перечепився через паркан і впав, що батьки підтвердили всі ці факти, і що це все зафіксовано на боді-камерах патрульних поліцейських, а також що спілкування поліцейських було ввічливе і етичне.

Проте, як стверджує Позивач, Шостим апеляційним адміністративним судом в справі № 320/5443/19 було встановлено, що зазначений висновок поліції був складений без проведення належного службового розслідування, оскільки обставини було встановлено без належного дослідження, опитування, зібрання доказів та досить формально.

Відразу після отримання зазначеної вище відповіді Позивач, як він зазначає, та його батьки звернулися до командира батальйону патрульної поліції Горкуна В.В. з вимогою про надання записів нагрудних камер патрульних поліцейських, де все це начебто зафіксовано. Але йому так і не вдалося отримати такі записи, за виключенням відредагованого 12-секундного ролику, який не містив жодної суттєвої інформації.

Надаючи оцінку цьому запису, Шостий апеляційний адміністративний суд в постанові від 10.09.2020 по справі № 320/5443/19 зазначив, що відповідачем (ДПП) не доведено, що працівниками поліції при виїзді на виклик до позивача було вчинено усі необхідні дії для встановлення обставин, не було відібрано пояснень в усіх присутніх осіб, відеозаписи є не повними та не дають можливості встановити зворотнє.

У липні 2020 року Позивач, як він стверджує, отримав від Відповідача-1 документи, які стосуються дисциплінарного розслідування дій патрульних поліцейських. Ці документи містили письмові пояснення патрульного поліцейського ОСОБА_3 , в яких була наведена така недостовірна інформація про Позивача: " ОСОБА_5 постійно викликає поліцію"; "заявник сам викликав собі швидку та дуже наполягав на госпіталізації, але ніхто не міг підтвердити факт побиття"; "повідомили і фельдшери, що слідів нанесення ударів ОСОБА_5 не має / фельдшери слідів побиття не виявили у гр. ОСОБА_5 "; "мати ОСОБА_5 сказала, що він сам перечепився за паркан, коли заліз та кричав на будівельників".

У вказаних документах також містилася доповідна записка на ім`я заступника начальника управління УПП в Київській області, складена інспектором відділення моніторингу та аналітичного забезпечення БПП у м. Бориспіль старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9. В ній містилася недостовірна, як стверджує Позивач, інформація про нього у вигляді речення: "протягом останніх двох років гр. ОСОБА_1 неодноразово робив виклики на спецлінію "102" з завідомо неправдивою інформацією". Таке ж речення міститься у листі № 5-681/41/40/02-2019 від 02 липня 2019 року на ім`я начальника Київського обласного управління ДВБ, написаному старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 ДПП УПП в Київській області.

Саме зазначену інформацію, поширену працівниками патрульної поліції ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Позивач просить визнати такою, що принижує його честь та гідність, визнати її недостовірною.

Крім того, Позивач просить зобов`язати Департамент патрульної поліції у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судового рішення спростувати поширену інформацію щляхом:

- написання пояснення на офіційному бланку на ім`я начальника Департаменту патрульної поліції України від імені патрульного поліцейського ОСОБА_3 наступного змісту: "Я, ОСОБА_3 визнаю, що поширена мною інформація у вигляді тверджень " ОСОБА_5 постійно викликає поліцію"; "заявник сам викликав собі швидку та дуже наполягав на госпіталізації, але ніхто не міг підтвердити факт побиття"; "повідомили і фельдшери, що слідів нанесення ударів ОСОБА_5 не має / фельдшери слідів побиття не виявили у гр. ОСОБА_5 "; "мати ОСОБА_5 сказала, що він сам перечепився за паркан, коли заліз та кричав на будівельників" є недостовірною".

- написання доповідної записки на офіційному бланку на ім`я заступника начальника управління УПП в Київській області від імені поліцейської ОСОБА_8 наступного змісту: "Я, ОСОБА_9 визнаю, що поширена мною інформація у вигляді твердження "протягом останніх двох років гр. ОСОБА_1 неодноразово робив виклики на спецлінію "102" з завідомо неправдивою інформацією" є недостовірною".

- написання листа на офіційному бланку Національної поліції України від імені патрульної поліцейської ОСОБА_7 на ім`я начальника Київського обласного управління ДВБ наступного змісту: "Я, ОСОБА_10 визнаю, що поширена мною інформація у вигляді твердження "протягом останніх двох років гр. ОСОБА_1 неодноразово робив виклики на спецлінію "102" з завідомо неправдивою інформацією" є недостовірною".

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що внаслідок поширення працівниками Відповідача-1 вищезазначеної недостовірної інформації він зазнав моральних страждань, постійно зазнає негативних емоційних хвилювань, у нього порушився сон, був порушений звичайний для нього спосіб життя і він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення свого фізичного та психічного здоров`я. З того часу він і його батьки докладають значних зусиль, щоб спростувати поширену про них відповідачами неправду.

Позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 300000 гривень. Добитися справедливості у цій справі Позивач намагається з 2019 року. Сюди входить розгляд кількох адміністративних і цивільних справ, які пройшли три судові інстанції. У розрахунках моральної шкоди ОСОБА_1 виходить із суми у 10000 євро, яку він має намір просити у Європейському суді з прав людини, враховуючи практику суду.

16 вересня 2022 року до суду надійшов відзив Відповідача-2 Державної казначейської служби України. У відзив зазначається, що Казначейство жодних прав Позивача не порушувало, ніякої інформації про нього не поширювало, а тому і підстав для залучення його Відповідачем у справі немає.

26 вересня 2022 року надійшов відзив Департаменту патрульної поліції, в якому представник Відповідача-1 також виклав свої заперечення.

Зокрема зазначив, що з огляду на положення Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893, інформація, викладена в доповідній записці старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 та поясненнях лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 13.06.2019, які були надані в межах проведення службового розслідування, не можна вважати такою, що поширена, тобто доведена до відома іншим особам.

Крім того, Відповідач-1 посилався на те, що згідно з вимогами ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати.

Позивач, надаючи пояснення у судовому засіданні, підтримав заявлені позовні вимоги. Наполягав, що поширена працівниками патрульної поліції недостовірної інформації про нього зачіпає його честь та гідність, оскільки є недостовірною і негативною, а тому вважає, що має право на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Представник Відповідача-1 у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Крім того, звернув увагу суду на те, що Позивач вже звертався до суду з позовними вимогами про захист честі і гідності, пов`язаними із проведенням вказаної службової перевірки, і судовим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2021, залишеним без змін Київським апеляційним судом, вже було надано оцінку достовірності інформації, викладеної в службових поясненнях ОСОБА_3 .

В судове засіданні 28.02.2025 сторони не з`явилися, від представника Відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте суд не знайшов достатніх підстав для затягування розгляду справи, враховуючи тривалість перебування її в провадженні суду.

В справі наявна заява Позивача про розгляд справи у його відсутність, у зв`язку з чим 28.02.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Статтею 297 Цивільного кодексу України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в Постанові від України 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що захист честі, гідності та ділової репутації особи передбачений для випадків спричинення їм шкоди, яка заподіюється шляхом поширення відносно особи інформації, яка впливає на суспільну (соціальну) оцінку її якостей.

Так, відповідно до п. 6 вказаної Постанови позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Верховний Суд України роз`яснив, що при розгляді справ даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач вважає, що шкода його честі та гідності завдана внаслідок поширення працівниками патрульної поліції ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 в письмових документах, складених в межах проведеного службового розслідування, розпочатого за скаргою ОСОБА_1 від 05.05.2019 на дії працівників патрульної поліції, недостовірної та негативної інформації щодо нього.

Зокрема, вказана інформація викладена у письмових поясненнях заступника командира роти №4 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП ОСОБА_3 , доповідній записці інспектора відділення моніторингу та аналітичного забезпечення БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП ОСОБА_9 (а.с. 13-14), листі від 02.07.2019 за №5-681/41/40/02-2019 т.в.о. заступника начальника Управління патрульної поліції ДПП ОСОБА_7.

Зокрема, предмет оцінки, згідно з позовними вимогами, є наступні твердження зазначених вище працівників поліції:

-"ОСОБА_1 постійно викликає поліцію";

-"заявник сам викликав собі швидку та дуже наполягав на госпіталізації, але ніхто не міг підтвердити факт побиття";

-"повідомили і фельдшери, що слідів нанесення ударів ОСОБА_5 не має / фельдшери слідів побиття не виявили у гр. ОСОБА_5 ";

-"мати ОСОБА_5 сказала, що він сам перечепився за паркан, коли заліз та кричав на будівельників";

-"протягом останніх двох років гр. ОСОБА_1 неодноразово робив виклики на спецлінію "102" з завідомо неправдивою інформацією".

У частині четвертій статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що Бориспільським районним судом 23 липня 2021 року було ухвалене рішення в справі №359/3686/20 за позовом ОСОБА_12 , ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про захист честі та гідності, а також стягнення моральної шкоди.

Предметом оцінки у вказаній справі була інформація, поширена в листі командира БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області №Б-138/41/40/2/01-2019 від 21 травня 2019 року такого змісту: «карету швидкої допомоги викликав сам заявник», «медпрацівники повідомили, що ніяких тілесних ушкоджень заявник не має», «на відеозаписі зафіксовано, як батьки заявника повідомляють патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а він впав з власної необережності».

Вказаним рішенням, яке мітиться в ЄДРСР за реєстраційним номером 98928980, встановлено, що інформація про виклик карети швидкої допомоги самим заявником, а також про не виявлення у нього тілесних ушкоджень та слідів побиття була отримана з пояснень інспектора, а інформація про те, що батьки заявника повідомили патрульним, що їхнього сина ніхто не чіпав, не бив, а впав він з власної необережності з прибудинкового паркану, коли викрикував будівельникам припинити зводити незаконну забудову - з відеозапису DSJX 300256_000256. Дослідивши вказаний відеозапису на DVD-диску суд встановив, що ОСОБА_13 дійсно повідомила поліцейським про те, що її син ОСОБА_1 впав самостійно, тоді як інші особи не заподіювали йому тілесних ушкоджень.

Щодо інформації, наявної у службових документах, складених працівниками поліції про те, що: " ОСОБА_5 постійно викликає поліцію"; "протягом останніх двох років гр. ОСОБА_1 неодноразово робив виклики на спецлінію "102" з завідомо неправдивою інформацією", слід зазначити, що вона має як елементи твердження (щодо періодичності звернень), так і елементи оціночних суджень (щодо завідомо неправдивої інформації).

Так, самим Позивачем зазначається у позові, що в період з квітня по травень 2019 року він тричі звертався до органів поліції через спецлінію «102».

В справі наявна довідка Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України про те, що відповідно до наявних автоматизованих обліків Департаменту відомості про звернення ОСОБА_1 протягом 2017-2019 років на спецлінію «102» відсутні. (а.с. 123)

Водночас, відомості, зазначені у цій довідці, спростовуються як самим Позивачем у позові, так і карткою реєстрації виклику від 18.08.2019, в якій заявником зазначений (цит.) « ОСОБА_1 ». (а.с. 29)

Щодо обгрунтованості посилання Позивача на факт поширення зазначеної інформації невизначеному колу осіб слід звернути увагу на наступне.

Зазначені Позивачем документи, інформація в яких є предметом оцінювання у справі, мають службовий характер, вони складені службовими особами в межах ініційованого Позивачем службового розслідування щодо працівників патрульної поліції. Адресатом (користувачем) таких документів є посадова особа (комісія осіб), до повноважень якої (яких) відноситься вирішення питання про притягнення працівників поліції до дисциплінарної відповідальності. Зазначені посадові особи жодним чином не пов`язані з Позивачем, не мають з ним будь-яких стосунків, не знайомі.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на необмежене коло осіб, яким стала відома поширена інформація, є помилковим.

Крім того, слід звернути увагу на наступне.

Позивач є заявником, з ініціативи якого було розпочате службове розслідування, в межах складені досліджувані документи, а тому є заінтересованою особою щодо результатів такого службового розслідування.

Шляхом подання даного позову ОСОБА_1 фактично оспорює обставини, встановлені у службовому розслідуванні, та створює докази, які можуть мати вплив на кінцевий висновок щодо наявності або відсутності в діях працівників поліції ознак дисциплінарних проступків.

Велика Палата Верховного Суду розглядаючи справу з подібними правовідносинами у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зазначила, що «право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, відображену у довідці, поза межами кримінального процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації має перевірити суд у кримінальному провадженні, в якому дані, зафіксовані у довідці, є доказом».

Таким чином, Позивач не може спростовувати інформацію, викладену в поясненнях та доповідних записках, поза межами дисциплінарного провадження (службового розслідування) та оскарження його результатів в судовому порядку, правом на яке Позивач наділений як заявник.

У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16, провадження № 61-19243св18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 332/293/17, провадження № 61-40369св18, від 15 лютого 2023 року у справі № 466/10577/20, провадження № 61-7513св22.

Вимоги Позивача про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди суд є похідними від вимог про захист його честі та гідності шляхом спростування недостовірної інформації, а тому у їх задоволенні також слід відмовити.

З огляду на усі викладені обставини в їх сукупності суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись статтею 277 Цивільного кодексу України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 209, 212-215, 218, 223, 226 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Судові витрати покласти на Державу.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: Департамент патрульної поліції, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ;

Відповідач-2: Державна казначейська служба України, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Суддя: