Справа № 346/6204/24
Провадження № 2/346/492/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді - Третьякової І.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Коломийської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

У С Т А Н О В И В:

15.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом в якому просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася донька ОСОБА_3 . Через негативні сімейні відносини з дружиною, ним було подано позов про розірвання шлюбу. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02.08.2024р. шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає, що фактично шлюбні відносини з дружиною були припинені в січні 2022 року. З того часу вони стали проживати окремо, оскільки дружина пішла з дому та стала мешкати з іншим чоловіком. Донька залишилася проживати з батьком та перебуває на його повному утриманні. ОСОБА_4 не змогла пробачити матері залишення нею родини, а тому через дану обставину, дитина повністю перестала спілкуватися з ОСОБА_2 . Також позивач вказує, що ще під час спільного проживання, дружина нехтувала сімейними цінностями, не розуміла сутності проблем, які виникали в сім`ї, не могла підтримувати нормальну моральну атмосферу, постійно влаштовувала скандали та суперечки, в ході яких ображала нецензурними словами чоловіка та їхню доньку. Як стало відомо пізніше, ОСОБА_2 неодноразово зраджувала позивачу у подружній вірності, а після припинення їхніх відносин, залишила доньку проживати з батьком та повністю перестала цікавитися нею. Відтоді, відповідач не виявляла більше бажання займатися вихованням, розвитком доньки, не надавала їй жодної матеріальної допомоги. Позивач самостійно піклується про дитину, переймається її здоров`ям та навчанням, бере активну участь в її шкільному та позашкільному житті, підтримує контакти з педагогами дівчинки. Мати ОСОБА_4 з вчителями доньки не спілкується, жодних контактів з ними не підтримує, батьківські збори не відвідує. Крім цього, незважаючи на відсутність будь-яких заборон зі сторони позивача, ОСОБА_2 самостійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не бажає турбуватися про свою доньку, дбати про її фізичний і духовний розвиток, сприяти засвоюванню нею загальновизнаних норм моралі, надавати доступ до культурних та інших духовних цінностей. Оскільки за останні два роки мати повністю зникла з життя дитини та не бажає виконувати свої материнські функції щодо неповнолітньої доньки, ОСОБА_1 просив позбавити відповідачку батьківських прав на підставі п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2024 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. Зобов`язано Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Коломийської міської ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 06.03.2025р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав та зазначив, що перебував у шлюбі з відповідачкою та мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_4 . Наразі їй виповнилося шістнадцять років та вона навчається в 10 класі в Коломийському ліцеї №1. Відносини з дружиною були повністю припинені в січні 2022 року. ОСОБА_5 залишила його та доньку і пішла жити до іншого чоловіка. З того часу відповідачка перестала цікавитися їхньою дитиною, не спілкується з нею, не вітає зі святами, не приходить до школи аби зустрітися з ОСОБА_4 . Донька хворіла та знаходилася в лікарні, але навіть в цей час мати її не провідувала, не телефонувала, участі в лікуванні не приймала, матеріально взагалі не допомагає. Донька писала їй повідомлення, але вона їх ігнорувала та не відповідала на них. Час від часу ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями. Натомість позивач стверджує, що він алкогольні напої не вживає, займається приватним підприємництвом, працює в магазині побутової техніки «Технодім», і його річний дохід становить близько 5 000 000,00 гривень. Разом з донькою він проживає в приватному будинку, який належить на праві спільної часткової власності йому та його сестрі. Стверджує, що ОСОБА_2 свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки, а тому просить позбавити відповідачку батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, 03.03.2025р. подала до суду письмову заяву в якій зазначила, що з позовом згідна та не заперечує проти його задоволення в повному обсязі. Оскільки в неї відсутня змога бути присутньою на судовому засіданні, просила розглянути справу за її відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 03.03.2025р. Коломийська міська рада подала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування. Позовні вимоги підтримують.

Будучи опитаною в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_3 пояснила, що наразі їй виповнилося повних шістнадцять років і вона навчається в 10 класі Коломийського ліцею №1. З кінця 2022 року вона повністю перестала спілкуватися зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , оскільки остання обрала собі іншого чоловіка, а її залишила проживати разом з батьком. Вказує, що не бажає підтримувати стосунки з мамою, оскільки вона сама зробила свій вибір, залишивши свою сім`ю. ОСОБА_2 також не намагається налагодити їхні відносини. Зазначила, що проживає разом з батьком, який самостійно займається її вихованням, доглядає за нею, лікує, матеріально утримує, приділяє їй увагу. Оскільки мати будь-якої участі в житті доньки не приймає, ОСОБА_4 вважала за доцільне позбавити її батьківських прав відносно неї.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дала покази, в яких вказала, що працює разом з ОСОБА_1 в магазині «Технодім», позивач також являється її колишнім однокласником та кумом. Також свідок знайома з колишньою дружиною ОСОБА_7 - ОСОБА_5 . Зазначає, що в їхній сім`ї було все добре, але потім в них погіршилися стосунки і в 2022 році вони розлучилися. Свідку відомо, що після того, як подружжя розійшлося, неповнолітня донька залишилася проживати з батьком, а мати припинила своє спілкування з ОСОБА_4 . ОСОБА_2 взагалі з 2022 року не підтримує спілкування з родиною, з друзями та знайомими, в тому числі і зі свідком. Також ОСОБА_6 зазначила, що неодноразово бувала у гостях в будинку позивача, спілкувалася з ним та його донькою та на підставі спілкування дійшла висновку, що ОСОБА_5 не приходить до ОСОБА_4 та не бере участі в її житті.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначила, що також являється приватним підприємцем і працює в магазині «Технодім». З позивачем знайома близько трьох років, товаришують сім`ями, але відповідачку не знає. Їй відомо, що з 2022 року ОСОБА_2 пішла із сім`ї до іншого чоловіка і з того часу зі своєю донькою ОСОБА_4 не спілкується. Також свідок вказала, що її сім`я підтримує дружні відносини з ОСОБА_7 та нерідко бувають в гостях в його будинку. ОСОБА_9 ніколи там не бачили, а від ОСОБА_7 та ОСОБА_4 чула, що мати до доньки не приходить, навіть у свята та на день народження, її не вітає, і взагалі спілкування між ними в будь-якій формі відсутнє.

Заслухавши пояснення позивача, опитавши неповнолітню ОСОБА_3 та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 04 серпня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зареєстрували між собою шлюб, актовий запис № 42.

У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.08.2024р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 04.08.2008р. Відділом реєстрацій актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 42 - розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори петрук О.Л. від 17.08.2004 року, співвласниками житлового будинку в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_11 . Частка кожного співвласника становить 1/2.

Право власності за позивачем на належну йому 1/2 частку вищевказаного нерухомого майна зареєстровано в Коломийському МБТІ 19.11.2004 року, номер запису 103 в книзі 1. Також згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що земельна ділянка, площею 0,1506 га., яка також знаходиться в АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) також належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_11 .

Зі змісту довідки 106 від 06.11.2024р., виданої Королівським старостинським округом Коломийської міської ради слідує, що донька ОСОБА_1 - ОСОБА_3 проживає разом з батьком без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відмітки в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 07.01.2025р., складеного комісією Служби у справах дітей Коломийської міської ради вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_1 складається з трьох житлових кімнат, кухні, 2 ванних кімната, їдальні та веранди. Умови проживання в будинку добрі, підключено всі комунікації. В будинку мешкає ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 . У дівчини є окрема кімната разом з ванною кімнатою, облаштоване місце для сну, навчання та проведення дозвілля. Батьки дитини розлучені, вихованням, розвитком та утримання дитини займається батько. З мамою ОСОБА_4 не спілкується. У висновку комісії зазначено, що батько створив для проживання дитини належні умови. ОСОБА_4 забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та комфортного проживання.

Відповідно до довідки від 12.11.2024р. №405/02-12 виданій в.о. директора Коломийського ліцею №1 ім. В.Стефаника, Коломийської міської ради, ОСОБА_3 навчається в 10 класі даного навчального закладу. Її мати - ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дитина регулярно відвідує школу, завжди охайна та доглянута. Батько спілкується з класним керівником, цікавиться життям доньки в навчальному закладі.

Згідно даних податкової декларації платника Єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за 2024 рік його дохід становить 5 373 398,00 грн.

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 18.02.2025р. № 15 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно, затвердженого вищевказаним рішенням, висновку вбачається, що на засідання комісії з питань захисту прав неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , яке відбулось 16.01.2025р. ОСОБА_2 не з`явилася. ОСОБА_1 повідомив, що всі питання щодо виховання дитини вирішує він самостійно, а мама дитини свідомо ухиляється від спілкування та виховання дитини. ОСОБА_3 повідомила, що з мамою не спілкується, має на неї образу, оскільки мама створила іншу сім`ю та взагалі не цікавиться своєю донькою. Враховуючи наведене, а також зібрані документи, комісія вважала за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Стаття 171 СК України передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В даній справі суд враховує, що після припинення подружніх відносин між сторонами, відповідачка залишила неповнолітню доньку разом з батьком та покинула місце їхнього спільного проживання. На теперішній час, ОСОБА_2 проживає окремо, за твердженнями позивача та доньки, відповідачка створила нову сім`ю та не бажає підтримувати спілкування зі своєю дитиною. Протягом останніх декількох років, мати жодної участі в житті ОСОБА_4 не приймає, не відвідує її, не зустрічається з нею, не телефонує. ОСОБА_2 в гості до дитини не приїздить, на прогулянки з собою не забирає, спільно час з донькою не проводить.

Судом також встановлено, що відносини між матір`ю та дитиною є напруженими, оскільки донька має обіду та не пробачила матері створення іншої сім`ї. В зв`язку з цим, будь-яке спілкування між матір`ю та дитиною не підтримується, з боку відповідачки відсутня ініціатива в налагоджені стосунків з дитиною,а отже відповідачка не цікавиться життям своєї доньки, яка постійно проживає з позивачем, участі в її вихованні, фізичному та духовному розвитку не приймає.

Матеріалами справи також підтверджено, що протягом останнього часу ОСОБА_2 участі в шкільному житті своєї доньки не бере, з шкільними педагогами не спілкується, успіхами ОСОБА_4 в навчанні не переймається, батьківські збори не відвідує. Всю комунікацію зі шкільним закладом, в якому навчається ОСОБА_3 , здійснює її батько.

Відтак, зібрані у справі докази підтверджують, що відповідач материнської уваги та турботи до своєї неповнолітньої дитини не проявляє, участі в її житті не приймає, її вихованням та розвитком здібностей і навичок не займається, медичні заклади з дитиною не відвідує, одяг, продукти, ліки не купує, матеріально не допомагає, не приїздить та не спілкується з донькою, подарунків не робить, зі святами не вітає. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 повністю зникла з життя дитини, а всі обов`язки по вихованню та утриманню ОСОБА_3 здійснює лише батько.

В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі.

Таким чином, суд доходить висновку, що письмові докази в сукупності з поясненнями позивача, дитини та показами свідків в повній мірі доводять умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Крім цього, суд враховує, що згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В поданій до суду заяві відповідач вказала, що з позовом згідна та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, тим самим пред`явлені до неї вимоги визнала в повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, думки неповнолітньої ОСОБА_3 , яка просила позбавити її матір батьківських прав, а також повного визнання відповідачем позову, що не суперечить вимогам законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов переконання, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 відповідатиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 141, 150, 155, 164-166, 169, 171, 180, 182, 191 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 354-355 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Третьякова І. В.