Провадження № 2/389/690/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді - Берднікової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Іваніни В.С., представника позивача Змієвської Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу, в порядку спрощеного позовного провадження,за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

До суду, 27 серпня 2024 року надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №101709095 укладеним 22 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 у сумі 77295 грн 29 коп., з яких: 15390 грн 00 коп.- заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 60905 грн 29 коп.- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1000 грн 00 коп.- заборгованість за комісіями, оскільки останній не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за вказаними договороми, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість на зазначену суму. Право грошової вимоги за договором №101709095 перейшло до ТОВ "Коллект Центр" на підставі договору №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги укладеного 10 березня 2023 року між ним та ТОВ «Вердикт Капітал», яке в свою чергу отримало право грошової вимоги від ТОВ «МІЛОАН» на підставі укладеного між ними договору факторингу №10-02/2022-50 від 10 лютого 2022 року.

На позовну заяву відповідачем 24 вересня 2024 року подано до суду відзив, в якому він просив відмовити повністю в задоволені позовних вимог, вказав, що позивачем не надано жодного належного доказу видачі кредиту на його рахунок та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі. Крім того, він не погоджував, що за кожен день прострочення поза межами строку кредитування будуть нараховуватися відсотки, підвищені відсотки чи неустойка. Також не погоджував продовження нарахування процентів понад строк зазначений у графіку платежів. Позивач не надав жодного доказу здійснення ним продовження (пролонгації) строку кредитування, свідченням чого могли бути лише відповідні додаткові угоди до договору. Оскільки сам позивач визнає, що підвищені проценти нараховуються відповідачу за кожен день користування позикою понад строк зазначений в договорі та графіку платежів, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, де-юре така умова повністю підпадає під визначення пені. Позивач вимагає стягнути з нього пеню, але не надає жодного доказу того, що така неустойка була погоджена в письмовій формі сторонами. Застосування кредитором підвищеної процентної ставки/нарахування пені відбулося саме у період карантину, всупереч обмеженням, встановленим спеціальним законом. В період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженю епідемій, пандемій короно вірусної хвороби (COVID-19), забороняється підивщення процентної ставки за кредитним договором. Таким чином, враховуючи обмеження, встановлені спеціальним законодавством, кредитор ТОВ «МІЛОАН» не мав права застосовувати до нього в період карантину з 01 березня 2020 року по 30 липня 2023 року неустойку (штраф, пеню), підвищені відсотки та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, і не мав права взагалі підвищувати процентну ставку (якщо він вважає це процентами, а не пенею). Таким чином, вимога позивача про стягнення з нього відсотків за кредитним договором, нарахованими поза межами строку кредитування, та ст.625 ЦК України є безпідставною. Крім того, якщо взяти до уваги наданий розрахунок заборгованості, до відповідно до нього ним були внесені платежі на рахунок кредитора ТОВ «МІЛОАН» на загальну суму 12855 грн 00 коп.Також відповідач вказав, що він не був ознайомлений з Правилами надання коштів у позику та їх не можна вважати складовою кредитного договору. Також не можна розцінювати як погодження умов кредитного договору інформацію, зазначену в паспорті споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту , його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та жотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація фолі сторін договору та його змісту. Паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини кредитного договору (а.с.57-75).

Представником відповідача 26 вересня 2024 року на відзив на позовну заяву надано відповідь, в якому вказано, що твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних котів, тощо, не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником та підтвердження факту отримання грошових коштів. Відповідачем не надано жодного доказу, що ним оспорювався кредитний договір раніше. Зустрічного позову щодо оспорення кредитного договору з приводу його не укладення відповідачем не подано. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавася судом недійсним, тому є чинним, оскільки відповідає формі, передбаченій ст.207,208,1047,1055 ЦК України. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Продовження користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначено п.1.3, 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору. Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Таким чином, кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору. При цьому відсоткова ставка не збільшувалася, оскільки п.1.6 договоур передбачена стандартна процентна ставка, а в п.1.5.2 знижена процентна відсоткова ставка на пільговий період. У справі, що розглядається, відповідачу не нараховувалася пеня, неустойка та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору. Нарахування відсотків за користування кредитом та/або відсотків річних на період дії карантину не обмежено. Умовами договору не передбачено та позивачем не нараховувалась неустойка (а.с. 92-101).

01 жовтня 2024 року відповідачем на відповідь на відзив подано заперечення (а.с104-111).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Вказала, що наявні у справі докази підтверджують укладення відповідачем з ТОВ «МІЛОАН» договору про споживчий кредит №101709095 від 22 вересня 2021 року, отримання ним суми позики, перехід права вимоги від первісного кредитора до ТОВ "Коллект Центр" та в подальшому до ТОВ «Вердикт Капітал». Заборгованість за відсотками як і комісія нараховані відповідно до умов споживчого кредиту, які погоджені сторонами під час його укладення. ТОВ «МІЛОАН» заборгованість за відсоками нараховувалася відповідно до пунктів 1.5.2, 1.6, 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору, про що свідчить відомість про щоденні нарахування та погашення. А ТОВ "Коллект Центр" відсотки нараховані на підставі п.4.2 договору про споживчий кредит.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №101709095. Відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надано відповідачеві кредит в розмірі 20000 грн 00 коп. (п.1.2. договору), строком на 30 днів з 22 вересня 2021 року по 22 жовтня 2021 року (п.п.1.3, 1.4 договору), зі сплатою процентів за користування кредитом: 0,63% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п. 1.5.2, 1.6 договору) та зі сплатою одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 1000 грн за ставкою 5% від суми кредиту (п.1.5.1 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору, кредит надається позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Згідно з п.2.2.3 договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначені в п.1.6 договору.

Відповідно до п.2.4.2 договору у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4 договору або у дату завершення періоду пролонгації.

Згідно з пунктом 3.3.2 договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1-1.6 та п.2.4 цього договору.

Відповідно до п.4.2 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України.

Згідно з п.6.1 договору цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п.6.2 договору).

За змістом п.6.3 договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами та графіком розрахунків) договору в цілому. Вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.6.5 договору).

Згідно з пунктом 7.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Пролонгація строку кредитування визначена пунктом 2.3 кредитного договору. Так, згідно з п.2.3.1.1, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства tengo.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2. договору.

Пункт 2.3.1.2 договору передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжив користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кілька днів, що залишалась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною ставкою, наведеною у п.1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування на стандартних умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1).Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов?язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв?язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов?язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов?язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору (а.с.6-9).

Додатком №1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначені до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту (зворот а.с.10).

Додатком №2 до договору є паспорт споживчого кредиту, в якому вказані основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, додаткова інформація по кредиту (а.с.11).

Для укладення цього договору в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» tengo.ua, ОСОБА_1 подав анкету-заяву на отримання кредиту №101709095, у якій зазначені особисті дані відповідача, визначено суму кредиту, строк дії та дату повернення кредиту, комісію та відсотки за користування кредитом (а.с.12).

Як вбачається з довідки про ідентифікацію, відповідачем прийнято умови договору шляхом використання одноразового ідентифікатора S56522 за номером телефону позичальника НОМЕР_1 (а.с.13).

Таким чином, між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «Мілоан» з іншої 22 вересня 2022 року було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору про споживчий кредит, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та який відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Отже між останніми склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними вказаного договору в електронній формі.

Згідно з платіжним дорученням №32796090 від 22 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на кредитний рахунок №516780ХХХХХХ307 ОСОБА_1 20000 грн 00 коп, із зазначенням призначення платежу: кошти відповідно до договору №101709095 (зворот а.с.13).

За даними АТ «Ощадбанк» та виписки по рахунку наданими на запит суду, в установі АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 емітована банківська платіжна картка № НОМЕР_2 , на яку 23 вересня 2021 року зараховано 20000 грн (а.с.177,178,179-184).

Зазначені докази свідчать про те, що ТОВ «МІЛОАН» виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за укладеним між ними договором про споживчий кредит №101709095 від 22 вересня 2021 року в повному обсязі.

Суду не надано будь - яких доказів, які б спростували створення відповідачем особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан», приналежність засобів зв`язку (номеру мобільного телефону та електронної пошти), які використовувались, як ТОВ «Мілоан», так і відовідачем при укладенні договору, іншій особі ніж відповідач, а також які б спростовували укладення самого договору, та отримання останнім коштів на його картковий рахунок (приналежність такого не відповідачу, а іншій особі).

На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Мілоан» позивачем надано відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним, відповідно до якої ОСОБА_1 22 вересня 2021 року надано кредит в сумі 20000 грн та нараховано комісію за оформлення кредиту в сумі 1000 грн. З 23 вересня 2021 року по 19 жовтня 2022 року позичальнику нараховувались відсотки, відповідно до п.1.5.2 договору. 19 жовтня 2021 року позивачем сплачено: комісію за пролонгацію договору, тіло кредиту та проценти по кредиту. З 20 жовтня 2021 року по 03 листопада 2021 року позичальнику нараховувались проценти, відповідно до п.1.5.2., 2.3.1.1 договору. 04 листопада 2021 року позичальником сплачено проценти по кредиту. Також 04 листопада 2021 року йому нараховані проценти відповідно до 1.5.2., 2.3.1.1 договору та комісія за пролонгацію договору і в у цей же день останнім сплачено нараховану суму за комісією за пролонгацію договору та сплачено тіло кредиту. Далі, з 05 листопада 2021 року по 08 листопада 2021 року позичальнику за кредитним договором нараховані відсотки відповідно до п.1.5.2., 2.3.1.1 договору. 09 листопада 2021 року позичальником сплачено тіло кердиту на нарахована комісія за пролонгацію та розпочато нарахування процентів відповідно до п.1.5.2., 2.3.1.1 договору, яке тривало до 28 листопада 2021 року. В подальшому з 29 листопада 2021 року до 27 січня 2022 року позичальнику нараховувалися відостки згідно з п.1.6, 2.3.1.2 договору. Даних щодо погашення тіла кредиту чи заборгованості за відсотками за вказаний період відомість не містить. Станом на 10 лютого 2022 року позивачу нарахована заборгованість по основній сумі кредиту 15390 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 50132 грн 00 коп, заборгованість з комісії 1000 грн 00 коп. (а.с. 14-15).

10 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №10-02/2022, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Відповідно до п.2.2,2.3 договору, фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників. З дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) (а.с.18-19).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №10-02/2022 від 10 лютого 2022 року, до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит №101709095 від 22 вересня 2021 року в сумі 66522 грн 29 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15390 грн 00 коп.; заборгованість по процентам 50132 грн 29 коп., заборгованість по комісії 1000 грн 00 коп. (а.с. 23).

На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Вердикт Капітал» позивачем надано розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит №101709095, відповідно до якого заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» станом на 10 березня 2023 року становить 77295 грн 29 коп., з яких: 15390 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 50132 грн 29 коп.- заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1000 грн 00 коп.- заборгованість по комісії; 10773 грн 00 коп - нараховані ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відсотки за період з 10 лютого 2022 року (укладення договору факторингу) по 23 лютого 2021 року. Тобто за 14 днів позивачу нараховані відсотки за кредитним договором з розрахунку відсоткової ставки 5% денних на залишок заборгованості 15390 грн 00 коп. (а.с. 16).

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників (а.с. 24-26).

Відповідно до реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01 до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №101709095 від 22 вересня 2021 року на суму 77295 грн 29 коп, з яких: 15390 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 60905 грн 29 коп.- заборгованість нарахована за відсотками, 1000 грн 00 коп.- заборгованість по комісії (а.с. 30).

На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Коллект Центр» позивачем надано розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит №101709095, згідно з яким заборгованість станом на 10 серпня 2024 року становить 77295 грн 29 коп, з яких: 15390 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 60905 грн 29 коп.- заборгованість за відсотками, 1000 грн 00 коп.- заборгованість за комісією (а.с. 17).

Вказані договір факторингу та договір про відступлення прав вимоги у встановленому законом порядку не визнавалися недійсними, і їх укладення відповідачем не оспорюється. ТОВ "Коллект Центр" надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором про споживчий кредит №101709095. Даних про те, що кредитні кошти відповідачем повернуті позичальнику або його правонаступникам, матеріали справи не містять.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електрону комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підписувідповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наданими позивачем доказами повністю доведені заявлені позовні вимоги. Так, судом встановлено, що між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 22 вересня 2021 року було укладено договір про споживчий кредит №101709095, умовами якого сторони передбачили порядок продовження (пролонгацію) строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом, сплату комісії. ТОВ «Мілоан» у повному обсязі виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним споживчим кредитом перерахувавши на картковий рахунок відповідача позику в сумі 20000 грн. Водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином внаслідок чого йому нарахована заборгованість за цим договором в сумі 77295 грн 29 коп., з яких 15390 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 1000 грн 00 коп.- заборгованість за комісією за надання кредиту та 60905 грн 29 коп.- заборгованість за відсотками. При цьому, заборгованість за відсотками в сумі 50132 грн 29 коп. нарахована відповідачу ТОВ «Мілоан» в межах строку кредитування до 22 жовтня 2021 року та після пролонгації договору до 27 січня 2022 року, що узгоджується з п.1.5,1.6, 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору. ТОВ «Вердикт Капітал» отримавши право грошової вимоги до відповідача здійснив нарахування йому відсотків за 14 днів (10 лютого 2022 року - 23 лютого 2022 року) в сумі 10773 грн на підставі п.4.2 договору про споживчий кредит та п.2.2,2.3 договору факторингу укладеного ним з ТОВ «Мілоан». ТОВ "Коллект Центр" отримавши право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором позики ніяких нарахувань не здійснювало.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що надані ТОВ «Коллект Центр» документи не підтверджують факт існування боргу, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення договору позики, факту погодження між сторонами істотних умов та факту перерахування кредитних коштів відповідачу, які у сукупності з наданими розрахунками підтверджують розмір заборгованості за договором, яка виникла у відповідача. Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Кредитний договір є дійсним, в судовому порядку не оскаржувався, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Відповідачу не нараховувалася пеня, неустойка та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне.

Представник позивача просила стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 17000 грн. Докази понесення таких витрат долучені до позовної заяви.

Відповідач заявив клопотання про відмову у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, або ж їх зменшення, оскільки вважає їх неспівмірними та не доведеними.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги зарахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що представником позивача надані документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на правничу допомогу, а саме: договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллекс Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; заявка на надання юридичної допомоги №214 від 30 липня 2024 щодо примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; акт №1 про надання юридичної допомоги від 06 серпня 2024 року, в якому зазначений детальний опис робіт (наданих послуг) та сторонами погоджено прийняття правової допомоги загальною вартістю 17000 грн; платіжна інструкція № від 13 серпня 2024 року про сплату позивачем на рахунок Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» 136000 грн за надання правової допомоги згідно з договором №01-07/2024 від 01 липня 2024 року.

Водночас, визначаючись з розміром правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує, що в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №280/1765/19, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п.80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), п.88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, в п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Підсумовуючи наведене вище, обраховуючи доцільність понесених позивачем витрат, належить аналізувати не тільки долучені докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, але і враховувати складність справи та складність наданих послуг.

Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 17000 грн є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним зі складністю справи, з виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг.

Суд враховує, що предмет спору у даній справі не є складним, тому не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних та судової практики; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; позовна заява є необ`ємною та не потребувала складних правових досліджень та значного аналізу справи, не вимагала від адвоката надмірного обсягу юридичної і технічної роботи; справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене та враховуючи доведеність відповідачем неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, критерієм реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що заявлена представником позивача сума витрат на професійну правову допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та суперечить принципу розподілу таких витрат.

Отже суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума 5000 грн. Решта витрат на професійну правничу допомогу покладається на позивача.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пдялгає стягненню понесений судовий збір у розмірі 3028 грн 00 коп.

Керуючись ст. 2,4,12,13,81,89,141,259,263-265,274, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" заборгованість за договором про споживчий кредит №101709095 укладеним 22 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 у сумі 77295 (сімдесят сім тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн 29 коп., судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр", , місцезнаходження: вул.Мечнікова, буд.3,офіс 306, м.Київ.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Г.В. Берднікова