Справа № 522/1217/23
Провадження № 2/522/71/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 17.01.2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позивач ОСОБА_1 просить:

- виділити йому в порядку поділу майна подружжя - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 36.2 кв.м, житлова площа 8.7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, та визнати за ним право особистої приватної власності на вказану квартиру;

- виділити йому, в порядку поділу майна подружжя - садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72.80 м, житлова площа 33.10 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 38040510 та визнати за ним право особистої приватної власності на вказаний садовий будинок;

- визнати за ним, в порядку поділу майна подружжя право власності на (одну другу) частину апартаментів №1003 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 120.9 метрів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- виділити ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 93.6 кв.м., житлова площа 70.2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на (одну другу) частину апартаментів №1003 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 120.9 метрів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що офіційно 08.09.2006 року було укладено шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2022 року шлюб між сторонами розірвано (справа № 522/23273/21). Таким чином, сторони у справі перебували у шлюбі з 08 вересня 2006року по 19 березня 2022 року. За період перебування у шлюбі, завдяки тому, що Позивач протягом багатьох років працює моряком (на відповідних посадах), у тому числі - при здійсненні закордонних рейсів на судах іноземних судновласників - сторонами у справі було набуто у спільну власність ряд об`єктів нерухомого майна, зокрема: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 36.2, житлова площа (кв.м): 8.7; апартаменти № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 120.9 метрів; садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72.80 м, житлова площа: 33.10 кв.м.; квартира за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 93.6 кв.м., житлова площа 70.2 кв.м. У зв`язку із перебуванням Позивача протягом значного часу поза межами України з огляду на його роботу моряком - вказане вище майно - оформлювалось на ім`я Відповідачки. На теперішній час Відповідачка відмовляється провести поділ вказаного вище майна у добровільному порядку, не допускає його до їх житла, він вимушений знімати житло,у зв`язку з чим Позивач змушений звернутися до Суду із цим позовом.

Матеріали позову суддя отримала 18.01.2023 року.

До суду 10.02.2023 року надійшла відповідь щодо реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 15.02.2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 20.02.2023 року.

Ухвалою суду від 21.02.2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 13.03.2023 року, а також надано клопотання про витребування доказів.

Зазначену заяву про усунення недоліків з клопотанням про витребування суддя отримала 14.03.2023 року.

Ухвалою суду від 20.03.2023 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 20.03.2023 рокуу задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів від 13.03.2023 року - відмовлено.

22.05.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів.

У підготовче засідання 03.07.2023 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 31.08.2023 року.

Ухвалою суду від 03.07.2023 року витребувано:

- з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради посвідчені копії документів, що складають реєстраційну справу щодо майна квартири АДРЕСА_5 , (ЖК «Двадцать седьмая Жемчужина»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101.

- у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Горбачук Г.Б. посвідчену копію договору дарування від 30.12.2020 року, серія та номер 1140, набувач - ОСОБА_2 , а також посвідчені копії всіх документів, що були надані нотаріусу для нотаріального посвідчення вказаного договору дарування, отримані та складені нотаріусом в ході цієї нотаріальної ді.

- з виконавчого комітету Єгорівської сільської ради посвідчену копію свідоцтва про право власності, НОМЕР_2 від 31 жовтня 2012 року щодо майна садовий будинок 1272 за адресою: АДРЕСА_2 , а також посвідчені копії всіх наявних документів, що стосуються складання та видачі зазначеного свідоцтва.

- у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пилипенко Н.А. посвідчену копію договору дарування від 23.11.2020 року, серія та номер 613, набувач ОСОБА_2 , а також посвідчені копії всіх документів, що були надані нотаріусу для нотаріального посвідчення вказаного договору дарування, отримані та складені нотаріусом в ході цієї нотаріальної дії.

31.07.2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Селюкова П.В. на адресу суду поштою надійшов відзив, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог. (а.с. 103-108 т. 1)

В обґрунтування відзиву зазначили щодо квартири АДРЕСА_6 , то відповідачка вважає її особистою приватною власністю, оскільки право власності зареєстровано на підставі як договору дарування, так і свідоцтва про право на спадщину. Право власності на апартаменти № 1003 за адресою: АДРЕСА_3 також було зареєстровано за відповідачкою на підставі договору дарування. Між тим відповідачка не заперечує, що квартира АДРЕСА_5 була придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо садового будинку, то відповідачка вважає, що оскільки право власності на земельну ділянку набуто у липні 2005 року, Садовий будинок збудований взагалі до 2004 року, то даний об`єкт є особистою приватною власністю відповідачки та не відноситься до спільного майна колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

07.08.2023 року на виконання ухвали суду від 03.07.2023 року від приватного нотаріуса ОМНО Горбачук Г.Б. на адресу суду поштою надійшла належним чином засвідчена копія договору дарування від 30.12.2020 року, р. № 1140 з копіями всіх документів, що були надані нотаріусу для посвідчення договору дарування. (а.с. 1-107 т. 2)

09.08.2023 року від Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області на електрону адресу суду надійшов лист, в якому зазначено, що документи в сільській раді не зберігаються, а знаходяться в архіві БТІ. (а.с. 108-109 т. 2)

10.08.2023 року на виконання ухвали суду від 03.07.2023 року з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради на адресу суду надійшли належним чином завірені копії документів реєстраційної справи №101 на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 110-151 т. 2)

21.08.2023 року на виконання ухвали суду від 03.07.2023 року від приватного нотаріуса ОМНО Пилипенко Н.А. на адресу суду поштою надійшла завірена копія договору дарування від 23.11.2020 року за р.№ 613 та копії документів, на підставі яких його було посвідчено. (а.с. 152-178 т. 2)

У підготовчому засіданні 31.08.2023 року був присутній представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , заявив оголосити перерву, для ознайомлення з витребуваними документами та відзивом.

Представник ОСОБА_2 адвокат Селюков П.В. у підготовчому засіданні залишив зазначене клопотання представника позивача на розсуд суду.

Протокольною ухвалою задоволено клопотання представника позивача, розгляд справи відкладено на 04.10.2023 року та надано час для ознайомлення зі справою, відзивом та реалізувати своє право на відповідь на відзив.

У зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі, розгляд справи призначений на 04.10.2023 року було відкладено на 30.10.2023 року.

Через оголошення повітряної тривоги у м.Одесі та Одеській області, розгляд справи призначений на 30.10.2023 року відкладено на 04.12.2023 року.

У підготовче засідання 04.12.2023 року ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача адвокат Розенбойм Ю.О. на електронну адресу суду надав клопотання, позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.

ОСОБА_2 та представник відповідачки у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті на 30.01.2024 року.

У судове засідання 30.01.2024 року з`явився представник ОСОБА_2 адвокат Селюков П.В., ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача адвокат Розенбойм Ю.О. на електронну адресу суду надав клопотання, позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.

Представник ОСОБА_2 адвокат Селюков П.В. в судовому засіданні позов не визнав, оскільки він безпідставний. Відповідачка не проти поділу майна, що було придбано під час шлюбу, тобто лише квартири АДРЕСА_5 . Квартира по АДРЕСА_7 була у власності ще до шлюбу. Садовий будинок був створений ще до реєстрації шлюбу, земельна ділянка була надана матері відповідачки та позивач не має ніякого відношення до даного об`єкту. Щодо апартаментів, то їх подарував син відповідачки. Тобто зазначені об`єкти є особистою власністю відповідачки. Просив відмовити у позові окрім квартири по АДРЕСА_8 .

Оголошено перерву до 07.03.2024 року у зв`язку з невиконанням ухвали суду від 03.07.2023 року.

У судове засідання 07.03.2024 року з`явився представник ОСОБА_2 адвокат Селюков П.В. Тагієв Ф.Д. огли не з`явився, представник позивача адвокат Розенбойм Ю.О. на електронну адресу суду надав клопотання, позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача.

Представник ОСОБА_2 адвокат Селюков П.В. надав аналогічні пояснення, підтримав поданий відзив. Просив відмовити у позові окрім квартири по АДРЕСА_8 . Просив надати час з метою підтвердження надання підстав видачі свідоцтва про право власності на садовий будинок.

Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представника відповідачки та відклав розгляд справи на 09.04.2024 року.

У судове засідання 09.04.2024 року з`явилися ОСОБА_1 , його представник- адвокат Розенбойм Ю.О., представник ОСОБА_2 адвокат Селюков П.В.

Тагієв Ф.Д. огли пояснив, що вони познайомились ще у 90-х та почали фактично жити у шлюбних відносинах, на дачі був тоді лише котлован , він заробляв на той час багато коштів як моряк, та за які вони і побудували дім, він особисто наймав працівників, купував будівельні матеріали, та інше. Шлюбні відносини фактично погіршилась , на його думку, у зв`язку з вливом на відповідачку її сина. Пізніше син відповідачки захотів купити апартаменти у комплексі «Симфонії», отримав у банку грошові кошти у позику, виник борг і позивач на прохання відповідачки усе виплатив, а пізніше син подарував це відповідачці-мамі. Квартиру по АДРЕСА_8 позивач побудував її для забезпечення собі на пенсії. Однак наразі вже як два роки вимушений винаймати житло для себе, оскільки відповідачка не впускає його у їх житло, тобто він фактично залишився на вулиці. Усе майно було куплено за його гроші. Він приймав участь у будові садового будинку. Це було десь 20 років тому. Коли саме почали будувати вже не пам`ятає.

Представник ОСОБА_2 адвокат Селюков П.В. не заперечує, що квартира по АДРЕСА_8 є спільною власністю подружжя, а інші вимоги не визнає. Садовий будинок був побудований ще до укладання шлюбу, десь в 2004 році, а з технічного паспорту вбачається, що будинок був побудований в 2004 році. Позивач не приймав участь у його будівництві.

Представник ОСОБА_1 адвокат Розенбойм Ю.О. пояснив, що садовий будинок також було набуто у власність в період шлюбу, свідоцтво про про право власності видано під час шлюбу. Не надано доказів, що будівельні матеріали придбані до укладання шлюбу, квитанції не доводять моменту будівництва, це лише членські внески. Набуття земельної ділянки не впливає на право власності на будинок.

Представник ОСОБА_2 адвокат Селюков П.В. просив приєднати до матеріалів справи відповідь та додатки на його адвокатський запит щодо наданні копії рішення виконавчого комітету Єгорівської сільської ради від 04.09.2007 року, яке стало підставою для видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності, НОМЕР_2 від 31 жовтня 2012 року щодо майна садовий будинок 1272 за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с/рада Єгорівська, «Лелека» садове товариство, садового масиву «Надлиманський», та копії документів, що стали підставою для ухвалення такого рішення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Розенбойм Ю.О. не заперечував.

Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представника відповідачки, поновив строк на надання доказів та приєднав до матеріал справи: копію рішення про визнання права власності на будівлі Єгорівської сільської ради від 04.09.2007 року; заяву ОСОБА_2 від 11.08.2007 року про визнання приватної власності на садовий будинок; копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294931 від 21.07.2005 року, копію акту від 14.08.2002 року про передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва та додаток до даного акту. (а.с. 215-220 т. 2)

Представник ОСОБА_1 адвокат Розенбойм Ю.О. зазначив, що в акті від 14.08.2002 року про передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва відсутнє посилання на існування будинку, також в актіна право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294931 від 21.07.2005 року не вбачається, що цей будинок був побудований до укладання шлюбу.

Оголошено перерву до 08.05.2024 року.

У зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. у відпустці розгляд справи, призначений на 08.05.2024 року, відкладено на 03.07.2024 року.

У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 03.07.2024 року, відкладено на 19.09.2024 року.

У судове засідання 19.09.2024 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 13.11.2024 року.

У зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. у відпустці розгляд справи, призначений на 13.11.2024 року, відкладено на 21.01.2025 року.

У судове засідання 21.01.2025 року з`явилися ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 адвокат Новосьолова О.В.

Представник ОСОБА_2 адвокат Новосьолова О.В. пояснила, що поділу підлягає тільки квартира по АДРЕСА_8 . Садовий будинок був побудований до укладання шлюбу, апартаменти отримані відповідачкою на підставідоговору дарування, квартира по АДРЕСА_7 отримана відповідачкою у спадок.

ОСОБА_1 пояснив, що на дачі був котлован, а сам будинок будувався вже при ньому, він особисто замовляв будівельні матеріали та платив за них. У 2006 році вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, однак до цього жили разом без реєстрації шлюбу з 1994 року, спільних дітей не мають.

Оголошено перерву до 19.03.2025 року та зобов`язано представника відповідачки надати оригінали доданих до відзиву документів, у тому числі й технічного паспорту на садовий будинок та звіт.

У судове засідання 19.03.2025 року з`явилися ОСОБА_1 , його представник - адвокат Розенбойм Ю.О., представник ОСОБА_2 адвокат Новосьолова О.В.

Представник ОСОБА_2 адвокат Новосьолова О.В. надала суду оригінали технічного паспорту на садовий будинок та звіт.

Суд оглянув оригінал свідоцтва про право власності на садовий будинок від 31.10.2012 року, видане с/р та витяг до нього з КП «БТІ» від 13.11.2012 року на ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_1 адвокат Розенбойм Ю.О. зазначив, що з даних документів вбачається, що право власності на садовий будинок було зареєстровано у шлюбі, тому це майно є об`єктом спільної сумісної власності.

Представник ОСОБА_2 адвокат Новосьолова О.В. пояснила, що є звіт, з якого вбачається, що будинок був побудований в 2006 році і тільки в 2012 року було проведено державну реєстрацію. Цей звіт було виготовлено саме з метою такої державної реєстрації.

Представник ОСОБА_1 адвокат Розенбойм Ю.О. зазначив, що є заява позивача про реєстрацію від 11.07.2011 року, рішення Єгорівської сільської ради від 04.09.2007 року, заява ОСОБА_2 від 11.08.2007 року про визнання приватної власності на садовий будинок. Тобто усе було в період шлюбу. Звіт не підтверджує ніякої інформації щодо фактичного будівництва до укладання шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, наявні у ній докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 08.09.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Даний шлюб між сторонами було розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2022 року у справі № 522/23273/21, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 19.03.2022 року. (а.с.8-9 т. 1)

Таким чином, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2006 року по 19.03.2022 року.

Предметом позовних вимог є визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до ст. 3 СК України смію складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Статтею 57 СК України встановлено, що майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України).

У ст. 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи зі ст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні положення викладені у ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України); майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів (ст. 175 СК України); земельні ділянки членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними (ст. 89 ЗК України); квартира (будинок), передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у їх спільну сумісну власність (ч. 2 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ); приміщення загального користування, опорні конструкції багатоквартирного будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у багатоквартирному житловому будинку - належать співвласникам будинку (ч. 2 ст. 382 ЦК України); майно, набуте жінкою та чоловіком за час спільного проживання однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ст. 74 СК України).

Як роз`яснено в п.п. 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст. 61 СК України).

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 334/4220/18 (провадження № 61-19010св20), від 07 липня 2021 року у справі № 760/18983/16 (провадження № 61-16673св20), у постанові Верховного суду від 23.02.2023 року у справі № 405/3776/19.

Щодо квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 93.6 кв.м. житловою площею 70.2 кв.м.

Відповідно до розпорядження органу приватизації від 13.02.1995 року № 58046 квартира АДРЕСА_6 , передана у спільну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в рівних частках. (а.с. 140 т. 1, 156 т. 2)

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів посвідчує, що 718/1000 частини квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 дійсно належить на правах спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в рівних частках. Загальна площа квартири 93,6 кв.м. Зазначене свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 13.02.1995 року, № 58046, зареєстроване і записано у реєстрову книгу за № ІІ-4848. (а.с. 139 т. 1, 155 т. 2)

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.2007 року, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рівних частинах є його дружина - ОСОБА_4 та його дочка - ОСОБА_2 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 9550940 від 07.05.2007 року (а.с. 135, 137 т. 1)

Згідно технічного паспорту, виготовленого 15.05.2007 року квартира АДРЕСА_9 , загальною площею 93,6кв.м., розташована на 3 поверсі 4 поверхового будинку та складається з 4 житлових кімнат площею 70,2 кв.м., а саме: 1- 18 кв.м., 2 21 кв.м., 3 11,4 кв.м., 4 19,8 кв.м.; кухні 14 кв.м., туалету- 2кв.м., коридорів 1,7; 6,6; 0,8 кв.м. (а.с. 141-142 т. 1)

Відповідно договору дарування від 23.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Пилипенко Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 613, ОСОБА_6 (який отримав 2205/4000 частки майна у власність від ОСОБА_4 ) передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_2 прийняла у власність (у дарунок) 2923/4000 (дві тисячі дев`ятсот двадцять три чотирьохтисячних) часток квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка в цілому складається з чотирьох жилих кімнат, жилою площею 70,2кв.м., загальною площею 93, 6 кв.м. (а.с. 134 т. 1, 153-154 т. 2)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиногореєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 318506501 від 22.12.2022 року право власності на квартиру АДРЕСА_9 зареєстроване за ОСОБА_2 у частках 2923/4000 з 23.11.2020 року та 1077/4000 з 07.05.2007 року. (а.с. 17-20 т. 1)

Статтею 57 СК України встановлено, що майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином квартира АДРЕСА_6 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не відноситься до майна подружжя, а відтак не підлягає поділу.

Щодо апартаментів № 1003 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 120,9 кв.м.

30.12.2020 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Горбачук Г.Б. зареєстрованого в реєстрі № 1140 ОСОБА_6 передав безоплатно (подарував), а ОСОБА_2 прийняла у власність апартаменти № 1003 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею- 120, 9 кв.м. (а.с. 1-107 т. 2)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиногореєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 318506684 від 22.12.2022 року право власності на апартаменти № НОМЕР_1 зареєстроване за ОСОБА_2 з30.12.2020 року. (а.с. 12-14 т. 1)

Таким чином апартаменти № 1003 за адресою: АДРЕСА_3 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не відноситься до спільного майна подружжя, а тому вимога позивача про розподіл та визнання за ним права власності на частини не підлягає задоволенню.

Щодо квартири АДРЕСА_10 .

З витребуваної ухвалою суду реєстраційної справу щодо майна квартири АДРЕСА_5 , (ЖК «Двадцать седьмая Жемчужина»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:101 судом встановлено наступне.

Підставою виникнення права власності за титульним власником - ОСОБА_2 був Договір № 1-20-4/27 від 27.05.2016 року про купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна- на квартиру, що розташована в багатоповерховому житловому комплексі з вбудованими привішеннями громадського призначення та підземним паркінгом (1-ша черга будівництва) « ОСОБА_7 » за адресою: АДРЕСА_11 , ( АДРЕСА_11 ). (а.с. 120-126 т. 2)

Відповідно до Акту прийому-передачі від 19.02.2018 року було побудовано та передано ОСОБА_2 -покупцеві, об`єкт нерухомості-квартиру АДРЕСА_12 ), згідно Договору № 1-20-4/27 від 27.05.2016 року. (а.с. 128 т. 2)

Згідно технічного паспорту, виготовленого 17.04.2018 року квартира АДРЕСА_13 , загальною площею 36,2кв.м., розташована на 20 поверсі 24 поверхового будинку та складається з 1 житлової кімнати площею 8,7кв.м., кухні 8,4 кв.м., ванної кімнати 3,8кв.м., коридору 5,4кв.м., передпокою 9,9 кв.м. (а.с. 129-131 т. 2)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 318505977 від 22.12.2022 року право власності на квартиру АДРЕСА_13 зареєстроване за ОСОБА_2 з 22.05.2018 року. (а.с. 12-14 т. 1)

Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно ст. 60 СК України,оскільки була придбана під час шлюбу.

Зазначене визнано відповідачкою. Крім того ОСОБА_2 у відзиві на позов не заперечує проти розділу спільного майна подружжя спільно набутого колишнім подружжям, а саме квартири АДРЕСА_10 , виділивши у приватну власність позивачу та відповідачці по частки квартири.

Таким чином відповідно до чинного законодавства вимога про виділення позивачу у приватні власність квартири АДРЕСА_13 не підлягає задоволенню.

Щодо садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,80 кв.м., житлова площа 33,10 кв.м.

Згідно копії акту від 14.08.2002 року про передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва та додатку до даного акту судом встановлено, що ОСОБА_2 було передано земельну ділянку площею 0,050 га, у тому числі багаторічні насадження 0,044 га, під будівлями та господарськими дворами 0,006 га. для введення садівництва. (а.с. 123 т. 1, 219-220 т. 2)

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294931 від 21.07.2005 року, виданого Роздільнянською районною державною адміністрацією, ОСОБА_2 на підставі розпорядження Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 05.02.2004 року № 62/А-04 є власником земельної ділянки площею 0,050 га, розташованої у СТ «Лелека»., ділянка № НОМЕР_3 , Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, призначеної для введення садівництва. Акт зареєстровано в Книзі записів за № 29. (а.с. 122 т. 1, 99 т. 2)

Згідно копії заяви ОСОБА_2 від 11.08.2007 року про визнання власності на садовий будинок судом встановлено, що відповідачка просила визнати за собою право власності на побудований садовий будинок в СТ «Лелека», масиву «Надлиманський», ділянка № НОМЕР_3 . (а.с. 217 т. 2)

З архівного витягу Рішення про визнання права власності на будівлі Єгорівської сільської ради від 04.09.2007 року судом встановлено, що 04.09.2007 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на садовий будинок в СТ «Лелека» м-в «Надлиманський» № 1272 (а.с. 216 т. 2)

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 318506859 від 22.12.2022 року право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_2 з 13.11.2012 року на підставі свідоцтва право власності САС/012491 від 31.10.2012 року. виданого виконкомом Єгорівської сільської ради. (а.с. 15-16 т. 1)

Будь-яких належних та допустимих доказів з боку відповідачки, що садовий будинок № НОМЕР_3 є особистою приватною власністю відповідачки суду не надано. Крім того суд не бере до уваги доводи сторони відповідачки, оскільки рішення про визнання за нею право власності від 04.09.2007р. і право власності на садовий будинок було зареєстровано 13.11.2012 року, тобто під час перебування відповідачки у зареєстрованому шлюбу з позивачем.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку що садовий будинок № 1272 також є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Таким чином квартира АДРЕСА_5 та садовий будинок АДРЕСА_2 придбані під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно ст.ст. 60, 72 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16 (провадження № 61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Суд вважає, що позивач належним чином довів підстави своїх вимог в частині садового будинку та квартири, а в іншій частині заявлені вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормі закону виходячи з підстав виникнення права власності.

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 13 420 грн. з урахуванням наступного.

Відповідно до Довідки про оціночну вартістьоб`єкта нерухомості № 201-05529826 від 17.02.2023 року оціночна вартість садового будинку АДРЕСА_2 становить 1 511 145,04 грн. (а.с. 43-44 т. 1) Тобто частина вартості становить 755 572,52 грн.

Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-05529913 від 17.02.2023 року оціночна вартість квартири АДРЕСА_5 становить 2 264 093,89 грн. (а.с. 45-46 т. 1)Тобто 1/2 частина вартості становить 1 132 046,94 грн.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином 1% становить 18 876,19 грн. ((1 132 046,94+ 755 572,52)/100)

Однак приймаючи до уваги, що позовна заява була подана фізичною особою у 2023 році, а прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році складає 2684 грн., то 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 13 420 грн. Саме зазначена сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69-72 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 15, 76, 77, 79-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 8,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,80 кв.м., житлова площа 33,10 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 38040510.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 12 076 (дванадцять тисяч сімдесят шість) гривень 19 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 01.04.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.