Номер провадження: 22-ц/813/1865/25
Справа № 501/1049/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: обслуговуючий кооператив «Маріїнський» про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору, скасування права власності, визнання права власності, стягнення грошової компенсації,

встановив:

У провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебуває цивільна справа за вказаним вище позовом ОСОБА_2

30.06.2024 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовної заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2024 року відмовлено відповідачці ОСОБА_1 у продовженні процесуального строку для подання зустрічного позову. Зустрічну позовну заяву повернуто заявниці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись обставини, якими обґрунтовано заяву про продовження строку на подання зустрічного позову на хибність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для продовження строку на подання зустрічного позову, просить скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким визнати поважними причини пропуску нею процесуального строку.

Правом на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не скористалися, що в силу ч. 3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_1 адвокат Чехоніна Т.І., представник ОСОБА_3 адвокат Сафоніков А.П. та представник ОСОБА_2 адвокат Рогаліна Г.В. подали до апеляційного суду заяви про розгляд справи за відсутністю сторін та їх представників.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у поданих до суду заявах просили розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на доводи та вимоги апеляційної скарги, предметом апеляційного перегляду є ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2024 року лише в частині відмови

ОСОБА_1 у продовженні строку для подання зустрічного позову.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду в оскаржуваній частині відповідає.

Відмовляючи у продовженні процесуального строку для подання зустрічного позову, суд першої інстанції визнав наведені представником відповідачки підстави продовження строку подання зустрічного позову необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Однак, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2024 року, зокрема, визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Як зазначає представник ОСОБА_1 адвокат Чехоніна Т.І. у поданій до суду апеляційній скарзі, 05.06.2024 року ОСОБА_1 ознайомилась із матеріалами справи.

14.06.2024 року між адвокатом Чехоніною Т.І. та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги.

17.06.2024 року адвокат Чехоніна Т.І. звернулась до суду із клопотанями про витребування доказів та надання доступу до матеріалів справи у системі Електронний Суд.

З інформації наявній у системі «Електронний суд» убачається, що 17.06.2024 року відповідачка ОСОБА_1 подала до суду відзив на позов ОСОБА_2 , у якій, обґрунтовуючи дотримання визначеного ст. 191 ЦПК України строку, зазначила, що отримала копії ухвали про відкриття та позовної заяви 05.06.2024 року, під час ознайомлення із матеріалами цієї справи.

Зважаючи на отримання ОСОБА_1 копій ухвали про відкриття та позовної заяви 05.06.2024 року, визначений судом, відповідно до вимог ст.ст. 191, 193 ЦПК України строк для пред`явлення відповідачкою зустрічного позову сплив 20.06.2025 року.

30.06.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовної заявою до

ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя одночасно із поданням якої звернулась до суду із клопотанням про продовження строку для подання зустрічного позову, у якому зазначила про ознайомлення із матеріалами справи та отримання копій ухвали про відкриття та позовної заяви 05.06.2024 року.

В обґрунтування поважності підстав неподання зустрічної позовної заяви у визначений судом строк, відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що не є фахівцем у галузі права та саме пошук адвоката, для представництва її інтересів у цій справі зумовив порушення, визначених ст. ст. 191, 193 ЦПК України строків.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про неповажність наведених відповідачкою ОСОБА_1 підстав пропуску строку на пред`явлення зустрічного позову, звертаючи увагу на презумпцію знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

Отже, юридична необізнаність і невірне трактування норм права, відсутність чіткого законодавчого врегулювання певних питань не є поважною причиною для пропуску строку на звернення до суду.

При цьому колегія суддів ураховує, що посилаючись на неможливість реалізації власних процесуальних прав без отримання професійної правничої допомоги, відповідачка однак не зважаючи на укладення договору про професійну правничу допомогу із адвокатом Чехоніною Т.І. лише 17.06.2025 року, у цей же день подала до суду відзив на позов

ОСОБА_2 .

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії", заява N 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі "Каракуця проти України", заява N 18986/06).

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі N 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі N 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20).

Отже, жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску , визначеного судом, відповідно до вимог ст.ст. 191, 193 ЦПК України строку подання до суду зустрічного позову, які б унеможливлювали і не залежали б від волі ОСОБА_1 своєчасно звернутися за судовим захистом, відповідачкою не надано.

Апеляційний суд зауважує, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011).

Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності, а також стимулюють учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Крім того, колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду із зустрічним позовом поза межами процесуального строку, визначеного ст.ст. 191, 193 ЦПК України, відповідачка ОСОБА_1 заявила клопотання про продовження такого строку.

Водночас, зважаючи на зміст ст. 127 ЦПК України продовженим за заявою учасника справи може бути процесуальний строк, що на момент подання учасником відповідної заяви, не закінчився.

Згідно з ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 , з вказаних вище підстав.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з судовим рішенням в оскаржуваній частині, яке скаржниця вважає є передчасним, оскільки судом не надано оцінки дотримання нею вимог ч.1ч.2 ст. 193 ЦПК України, однак такі спростовуються текстом судового рішення у вказаній частині.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду в оскаржуваній частині, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення у вказаній вище частині потрібно залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 14 березня 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова