Справа № 729/1946/24
2/729/81/25 р.

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі :

судді Демченко Л.М.,

за участю секретаря Шолудько Ю.М.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду м. Бобровиця в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.04.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 103332561, відповідно якого відповідачу надано кредит в сумі 20000 гривень. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши ОСОБА_2 вказані кредитні кошти на картковий рахунок, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість за договором загальною сумою 86 000 грн., яка складається з заборгованості: за основною сумою боргу 20000 гривень; за відсотками 66000 гривень, яку просить стягнути з відповідача, а також суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

11.03.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач позов не визнає, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 66000,00 грн. не є співмірною сумі кредиту у 20000,00 грн, суперечить принципам розумності та добросовісності. Крім того, звертає увагу суду, що у якості доказу у даній справі позивачем надано договір про споживчий кредит № 103332561 від 09.04.2021 р., додатком № 1 до якого є «Графік платежів», згідно якого строк повернення кредиту вказаний 09.05.2021 р., а проценти за користування кредитом становлять 6000 грн., а не 66000 грн., як заявлено позивачем. Наданий позивачем розрахунок обчислення загальної вартості кредиту для споживача з застосуванням «стандартної (базової) процентної ставки» ставки за Договором № 103332561 від 09.04.2021 р., не був підписаний відповідачкою, а тому відсутні підстави вважати, що саме з таким розрахунком, як зазначено позивачем у «Деталізованому розрахунку заборгованості за кредитним договором № 103332561» відповідачка на момент укладення договору була ознайомлена, тим самим передбачала у договорі, окрім того, що було зазначено лише у пункті 1.5 цього Договору, з умовами якого відповідачка погодилася. Також збільшення строку кредитування є правом відповідачки, а не обов`язком у разі невиконання своїх договірних зобов`язань. Наголошує, що відповідач не виявляла бажання скористатися правом продовжувати строк кредитування та не збільшувала строк кредитування, тому строк виконання зобов`язання за договором № 103332561 від 09.04.2021 р. щодо повернення кредиту в сумі 20 000 грн. та процентів в сумі 6000 грн. настав 09.05.2021 р. Також зазначає, що позов у даній справі пред`явлено 14.11.2024 р., тобто поза межами строку позовної давності, термін якої сплинув 10.05.2024 р., а термін за вимогами щодо стягнення 60000 грн., враховуючи щоденні нарахування відсотків, сплинув у період з 11.05.2024 р. до 09.07.2024 р.

12.03.2025 на адресу суду надійшла відповідь відзив, в якій представник позивача вказує, що зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачем не оспорюється факт укладення (підписання) договору про споживчий кредит №103332561 від 09.04.2021 з ТОВ «МІЛОАН», факт отримання фінансових послуг від ТОВ «МІЛОАН» у вигляді надання кредитних коштів за договором про споживчий кредит № 103332561 від 09.04.2021 у розмірі 20 000,00 грн. та невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту. Щодо строків позовної давності зазначає, що договір про споживчий кредит № 103332561 укладений між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем 09.04.2021, тобто після впровадження дії карантину та воєнного стану, а отже враховуючи продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.03.2020 та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2022, позивачем не пропущений строк позовної даності. Щодо пролонгації договору, зазначає, що згідно п. 2.3.1.2. договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Відповідач 01.05.2021 кредит в сумі 20 000,00 грн. не повернув, а продовжував користуватися кредитним коштами, то ТОВ «МІЛОАН» відповідно до умов п. 1.6. Договору, з якими погодився відповідач, нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, тобто за період з 10.05.2021 року по 08.07.2021 року. Крім того, зазначає, що відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, а позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань за межами кредитного договору і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника.

У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що відповідач погоджується з умовами договору та підписувала договір та паспорт споживчого кредитування, але зазначає, що строк дії договору закінчився в травні 2021 року, хоча доказів того, що позивач зверталася до банку із заявою про припинення дії договору не має.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просить розгляд справи здійснювати за їх відсутності.

Судом встановлено, що 09.04.2021 року відповідачка та Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» уклали договір про споживчий кредит № 103332561, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (а.с. 16-23).

Сума кредиту становить 20000 гривень (п. 1.2 кредитного договору).

Кредит надається строком на 30 днів з 09.04.2021 року (п. 1.3. кредитного договору).

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 09.05.2021 року (п. 1.4 кредитного договору).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 кредитного договору).

29.07.2021 року ТОВ «Мілоан» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» уклали договір відступлення прав вимоги №05Т, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.80-88).

24.01.2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №1/15, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до позивача (а.с.27-31).

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (п. 1.1 договору факторингу).

Розрахунок заборгованості за кредитним договором сформований ТОВ «Мілоан» 29.07.2021 року свідчить, що відповідач має заборгованість в загальному розмірі 86 000 гривень, що складається з заборгованості: за основною сумою боргу 20000 гривень; за відсотками 66000 гривень (а.с. 71-73).

02.09.2024 року позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про сплату боргу в сумі 86 000 гривень, проте остання залишилась без задоволення (а.с. 38-39).

Статтею 512ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов вищевказаних Договорів факторингу та відповідно до вимог стст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло статусу нового кредитора.

За правилами ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.1054ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.1ст.1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги.

Оскільки відповідач підписав договір про споживчий кредит № 103332561 та паспорт споживчого кредиту, до цього ознайомившись з їх умовами, суд приходить до висновку про те, що відповідач був обізнаний про правила та умови кредитування та погоджувався із зазначеними в договорі відсотками. Тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок обчислення загальної вартості кредиту для споживача з застосуванням «стандартної (базової) процентної ставки» ставки за Договором № 103332561 від 09.04.2021 р., не був підписаний відповідачем.

Тому враховуючи той факт, що відповідач припинив виконання зобов`язань в односторонньому порядку, що потягло в цілому невиконання умов кредитного договору, то позивач має всі правові підстави вимагати стягнення заборгованості в судовому порядку.

Щодо строку позовної давності суд зазначає таке.

У відповідності до статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з цим, 30.03.2020 був прийнятий Закон України №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким доповнений Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України п.12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30.06.2023.

Крім того, згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом Україн "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Позивач ТОВ «ФК «Пінг-понг» звернулося з позовом до суду 15.11.2024.

З огляду на зазначене та встановлені обставини, суд вважає, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з викладеним суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором у сумі 86 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

На підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивачем подано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.47), договір № 43657029 від 07.08.2024 р про надання правової допомоги (а.с.75-79), додаткову угоду № 103332561 від 30.09.2024 р.(а.с.34), акт № 103332561 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.09.2024 р. (а.с.64), платіжну інструкцію в національній валюті від 30.10.2024 р. № 550 (а.с.46).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.

Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, суд звертає увагу, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.3,5,9 ст.141 ЦПК України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Ураховуючи предмет і підстави заявленого позову, який розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження, незначну складність справи та сталу судову практику цієї категорії справ, відсутність необхідності у витребуванні доказів, обсяг виконаних адвокатом робіт, що полягав у складенні позовної заяви уніфікованого /шаблонного/ зразка, на підставі поданих позивачем документів, співмірність наданих послуг із складністю справи, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є явно завищеним.

Враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, суд дійшов висновку наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76- 81,89, 95, 137, 141, 258,259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 207, 526, 527, 530, 549, 625, 626, 629, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ»- задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ»заборгованість в сумі 86000 (вісімдесят шість тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ»в повернення судового збору 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп. та 3000 (три тисячі) грн. за правничу допомогу.

Найменування сторін: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ»(01011, вул. Рибальська, буд. 22, м. Київ, ); відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.М.Демченко