ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 638/16201/24

провадження № 22-ц/818/1543/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року, постановлене під головуванням судді Малахової О.В., -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року та ухвалити нове, яким встановити додатковий строк два місяці, для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення помилково не враховано, що з 24 лютого 2022 року за місцем проживання ОСОБА_1 , у місті Ізюм, не працювала жодна установа, в тому числі нотаріуси. З 01.04.2022 року по 10.09.2022 року, місто Ізюм було під тимчасовою окупацією РФ, після деокупації міста, комунікації відновили у листопаді-грудні 2022 року. Вказані обставини унеможливили своєчасне звернення заявника із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження вчинення нею дій, спрямованих на подання заяви про прийняття спадщини, а також і щодо конкретних обставин, які перешкоджали подати відповідну заяву у вказаний строк. Посилання позивачки на перебування міста Ізюм у тимчасовій окупації з відсутністю можливостей подання заяви, не є належним обґрунтуванням поважності причин неподання відповідної заяви, враховуючи, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 почався 20.01.2022 року, а місто Ізюм Ізюмської міської територіальної громади перебувало у тимчасовій окупації з 01.04.2022 року по 08 вересня 2022 року. Позивачем не надано доказів того, що з 20.01.2022 року та до початку перебування міста Ізюм у тимчасовій окупації, вона не мала можливості подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, зокрема, можливості направити відповідну заяву засобами поштового зв`язку до будь-якого нотаріуса або нотаріальної контори.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

З договору купівлі-продажу від 12 серпня 1997 року, укладеного між ОСОБА_3 , яка діяла від себе та своїх дітей, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

З листа приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцової Олени Олександрівни від 01.08.2024 №629/01-16 «Щодо оформлення спадщини» вбачається, що Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 у встановлений законом 6-місячний строк для прийняття спадщини не зверталася, що є підставою для відмови у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом, у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є племінницею померлої ОСОБА_2 , яка на момент смерті була неодружена, дітей не мала, була зареєстрована одна. З заявою про прийняття спадщини у відведений законом шестимісячний строк не звернулась, оскільки під час дії такого строку за місцем проживання ОСОБА_1 у місті Ізюм велися активні бойові дії, в тому числі, місто було під тимчасовою окупацією РФ. Після деокупації, довгий час було відсутнє електропостачання, поштові відділення та нотаріуси не працювали, не було сполучення у зв`язку із руйнуванням мостів у місті.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1220 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно положень ч.ч.1, 2, 3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини закінчився 20 липня 2022 року.

Позивачка постійно проживає та зареєстрована у місті Ізюм Харківської області.

Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулась 01 серпня 2024 року, тобто з пропуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з активними бойовими діями на території м. Ізюм та тимчасовою окупацією міста протягом строку на прийняття спадщини.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, м. Ізюм перебувало у тимчасовій окупації з 01 квітня 2022 року по 08 вересня 2022 року.

Датою початку активних бойових дій на території міста Ізюм є 24 лютого 2022 року.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що перебування міста Ізюм у тимчасовій окупації з відсутністю можливостей подання заяви не є належним обґрунтуванням поважності причин неподання заяви не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 пропущено з поважних причин, пов`язаних з істотними труднощами у заявника на вчинення дій щодо звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, а саме: через військову агресію Російської Федерації проти України, яка почалася 24 лютого 2022 року; окупацією населеного пункту за місцем проживання заявника.

Зазначені обставини свідчать про поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 2 місяці з дня набрання законної сили цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення складено 03 квітня 2025 року.