ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 638/20674/23

провадження № 22-ц/818/1640/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди у зв`язку зі збройною агресією за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2024 року, постановлене під головуванням судді Смирнова В.А., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Російська Федерація про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди у зв`язку зі збройною агресією держави-агресора російської федерації.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовільнити його позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що в ході вторгнення Російської Федерації на територію України, під час чергового обстрілу артилерійськими мінами та снарядами Чугуївського району сщ/рад Печенізька автодорога Плотина-Мартове -Борщова з боку РФ, 12.09.2022 року відбулося ураження території за адресою: АДРЕСА_1 ) на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0508, внаслідок чого сталася масштабна пожежа комплексу будівель та споруд № 9 та повне вигорання чотирьох будинків. Один з будинків, що вигоріли, а саме, дачний будинок загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м. та земельна ділянка, на якій він розташований кадастровий номер :01:007:0508, на праві власності належать ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 55927767 від 23.03.2016 року та державним актом серії СЯ № 185412 на право власності на земельну ділянку. Окрім дачного будинку повністю вигоріло рухоме майно, яке перебувало у ньому. За фактом даної події позивачем 24.09.2022 року було подано заяву про вчинення злочину до Чугуївського РУП ГУНП у Харківській області за № 6346, що підтверджується витягом з ЄРДР від 24.09.2022 року кримінальне провадження № 0000771, наявним у матеріалах справи. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000771 від 24.09.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, здійснює Головне управління Служби Безпеки України в Харківській області. Відповідно до висновку комплексної комісійної судової будівельно-технічної, вибухотехнічної, пожежно-технічної військової, транспортно-товарознавчої та економічної експертизи, № 50/1-4/23 від 26.06.2023 року, виконаної Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, що також наявний в матеріалах справи, вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 власнику нерухомого та рухомого майна становить 1 863 866,57 грн. Вказує, що факт масштабної немотивованої збройної агресії РФ проти України визнано резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року, військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України. Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. На підтвердження обставин викладених у позові, до суду першої інстанції були надані належні та допустимі докази, а саме: Витяг ЄРДР № 0000771 від 24.09.2022 року; постанова про призначення комплексної комісійної експертизи; висновок комплексної судової будівельно-технічної, вибухо-технічної, військової та товарознавчої експертизи, 50/1-4/23 від 26.06.2023 року; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 55927767 від 23.03.2016 року; Державний акт серії СЯ № 185412. Зазначає, що вказані докази цілком підтверджують наявність шкоди, вину завдавача шкоди та причинно- наслідковий зв`язок між діями відповідача та шкодою, заподіяною позивачу. Проте, суд першої інстанції не надав належну правову оцінку поданим доказам, взагалі їх не врахував, наслідком чого стала відмова у позові у повному обсязі. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів звернення до органів державної влади з проханням компенсувати вартість пошкодженого майна та послався на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року (справа №757/5115/21). Однак, чинне законодавство України ніяким чином не звужує та не може звужувати права особи на відшкодування шкоди, завданої винною стороною та ставити таке право в залежність від реалізації особою прав та соціальних гарантій, що надаються державою Україна. Крім того, внаслідок зазначених вище дій держави агресора ОСОБА_1 завдано значну моральну шкоду, яка полягає в тому, що у нього змінилось уявлення про відносну безпеку перебування на території рідного міста, та території на якій проживає та відпочиває. Після вказаних подій йому стало важче приходити на роботу, став набагато більше хвилюватись про свою безпеку, безпеку його близьких, та безпеку працівників підприємства, через що змінився його звичайний морально-психологічний стан, став більш дратівливим та скутим у повсякденному житті. Періодично відбуваються приступи паніки та тремтять руки. Зазначене впливає на його спілкування з рідними та оточуючими. А зважаючи на то, що його професія полягає у постійному контакті та спілкуванні з різними людьми (колегами по роботі, підлеглими працівниками,) то це також похитнуло відчуття впевненості в його силах як керівника. Вказує, що відсутність дачі, як місця для відпочинку усієї сім`ї, завдало для нього додаткові незручності в повсякденному житті та змінило устрій, тому він вимушений постійно перебувати у місті яке і так знаходиться під ворожими обстрілами, без відпочинку та перебуванні на свіжому повітрі, насиченому киснем та запахом хвої. Необхідність внесення змін у звичайний для позивача устрій життя, негативно вплинуло на його психічний стан, спричинило тривалі душевні хвилювання та страждання, на підставі чого ОСОБА_1 оцінює свої моральні страждання у 1 500 000 гривень. З урахуванням вище викладеного, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням по справі нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем долучено до позову лише документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно і Висновок експертів для оцінки завданої шкоди. Вимога ефективності судового захисту перекликається з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Разом з тим, позивачем не надано доказів порушення свого права, а тому відсутні фактичні підстави для задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Ураховуючи те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, на які посилався позивач, як на підставу відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її відшкодування. Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів звернення до органів державної влади з проханням компенсувати вартість пошкодженого майна.

Висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є власником дачного будинку загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., який розташований за адресою: Харківська область, Печенізький район, Комплекс будівель та споруд №9.

В ході військової збройної агресії Російської Федерації, під час чергового обстрілу артилерійськими мінами та снарядами Чугуївської району сщ/рад Печенізька автодорога Плотина-Мартове -Борщова з боку РФ, 12.09.2022 року відбулося ураження території за адресою: АДРЕСА_1 ) на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0508, внаслідок чого сталася масштабна пожежа комплексу будівель та споруд №9 та повне вигорання чотирьох будинків.

Один з будинків, що вигоріли, а саме, дачний будинок загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м. та земельна ділянка на якій він розташований кадастровий номер :01:007:0508, належать на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 55927767 від 23.03.2016 року та державним актом серії СЯ №185412 на право власності на земельну ділянку.

Окрім дачного будинку повністю вигоріло рухоме майно, яке перебувало у будинку.

24.09.2022 року позивачем було подано заяву про вчинення злочину до Чугуївського РУП ГУНП у Харківській області за №6346, що підтверджується витягом з ЄРДР від 24.09.2022 року кримінальне провадження № 0000771.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000771 від 24.09.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, здійснює Головне управління Служби Безпеки України в Харківській області.

З висновку комплексної комісійної судової будівельно-технічної, вибухо-технічної, пожежно-технічної військової, транспортно-товарознавчої та економічної експертизи, №50/1-4/23 від 26.06.2023 року, виконаної Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 - власнику нерухомого та рухомого майна становить 1 863 866,57 грн. (один мільйон вісімсот шістдесят три тисячі вісімсот шістдесят шість гривень 57 коп.) з урахуванням ПДВ.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначав, що в ході вторгнення російської федерації на територію України, під час чергового обстрілу артилерійськими мінами та снарядами Чугуївського району сщ/рад Печенізька автодорога Плотина-Мартове -Борщова з боку РФ, 12.09.2022 року відбулося ураження території за адресою: АДРЕСА_1 ) на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0508, внаслідок чого сталася масштабна пожежа комплексу будівель та споруд № 9 та повне вигорання чотирьох будинків. Один з будинків, що вигоріли, а саме, дачний будинок загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м. та земельна ділянка на якій він розташований кадастровий номер :01:007:0508, на праві власності належать ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 55927767 від 23.03.2016 року та державним актом серії СЯ № 185412 на право власності на земельну ділянку. Окрім дачного будинку повністю вигоріло рухоме майно, яке перебувало у ньому. За фактом даної події позивачем 24.09.2022 року було подано заяву про вчинення злочину до Чугуївського РУП ГУНП у Харківській області за № 6346, що підтверджується витягом з ЄРДР від 24.09.2022 року кримінальне провадження № 0000771, наявним у матеріалах справи. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000771 від 24.09.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, здійснює Головне управління Служби Безпеки України в Харківській області. Відповідно до висновку комплексної комісійної судової будівельно-технічної, вибухотехнічної, пожежно-технічної військової, транспортно-товарознавчої та економічної експертизи, № 50/1-4/23 від 26.06.2023 року, виконаної Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, що також наявний в матеріалах справи, вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 власнику нерухомого та рухомого майна становить 1 863 866,57 грн. Вказує, що факт масштабної немотивованої збройної агресії РФ проти України визнано резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року, військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України. Крім того, внаслідок зазначених вище дій держави агресора ОСОБА_1 завдано значну моральну шкоду, яка полягає в тому, що у нього змінилось уявлення про відносну безпеку перебування на території рідного міста, та території на якій проживає та відпочиває. Після вказаних подій йому стало важче приходити на роботу, став набагато більше хвилюватись про свою безпеку, безпеку його близьких, та безпеку працівників підприємства, через що змінився його звичайний морально-психологічний стан, став більш дратівливим та скутим у повсякденному житті. Періодично відбуваються приступи паніки та тремтять руки. Зазначене впливає на його спілкування з рідними та оточуючими. А зважаючи на то, що його професія полягає у постійному контакті та спілкуванні з різними людьми (колегами по роботі, підлеглими працівниками,) то це також похитнуло відчуття впевненості в його силах як керівника. Вказує, що відсутність дачі, як місця для відпочинку усієї сім`ї, завдало для нього додаткові незручності в повсякденному житті та змінило устрій, тому він вимушений постійно перебувати у місті яке і так знаходиться під ворожими обстрілами, без відпочинку та перебуванні на свіжому повітрі, насиченому киснем та запахом хвої. Необхідність внесення змін у звичайний для позивача устрій життя, негативно вплинуло на його психічний стан, спричинило тривалі душевні хвилювання та страждання, на підставі чого ОСОБА_1 оцінює свої моральні страждання у 1 500 000 гривень.

Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення Російської Федерації з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, Російської Федерації заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від Російської Федерації або повідомлення про вручення такого запиту не потрібно.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на спричинення йому матеріальної та моральної шкоди в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення Російської Федерації, внаслідок чого було зруйновано його будинок, який є не придатним для подальшого проживання та користування.

За певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50).

Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатися як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди з Російської Федерації, то суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України,

Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.

Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.

Зокрема ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.

Крім того, на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.

Судова колегія зазначає, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації.

Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

Судом встановлено, що позивач є власником дачного будинку загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., який розташований за адресою: Харківська область, Печенізький район, Комплекс будівель та споруд №9.

За фактом даної події Позивачем 24.09.2022 року було подано заяву про вчинення злочину до Чугуївського РУП ГУНП у Харківській області за №6346, що підтверджується витягом з ЄРДР від 24.09.2022 року кримінальне провадження № 0000771.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000771 від 24.09.2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, здійснює Головне управління Служби Безпеки України в Харківській області.

Загальновідомим є факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів міста Харкова та Харківської області, військовими формуваннями Російської Федерації, починаючи з 24.02.2022 року.

Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 761/6144/15-ц, провадження № 61-18064св18).

Судом встановлено, що в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення Російської Федерації було зруйновано дачний будинок позивача, внаслідок чого останній є не придатним для подальшого проживання та користування.

Визначаючи розмір майнової шкоди, суд бере до уваги висновок комплексної комісійної судової будівельно-технічної, вибухо-технічної, пожежно-технічної військової, транспортно-товарознавчої та економічної експертизи, №50/1-4/23 від 26.06.2023 року, виконаної Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 - власнику нерухомого та рухомого майна становить 1 553 222,14 грн(без урахування ПДВ) за основу визначення розміру матеріальної шкоди.

З урахуванням наведеного, з Російської Федерації на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 1 553 222,14 грн, розмір якої є доведеним.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно частини 1 статті 23 Цивільного кодексу вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, частина 1 статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором або законом України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України.

Позивач є власником дачного будинку загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході військової збройної агресії російської федерації проти суверенної, незалежної України, під час чергового обстрілу артилерійськими мінами та снарядами Чугуївської району сщ/рад Печенізька автодорога Плотина-Мартове -Борщова з боку РФ, 12.09.2022 року відбулося ураження території за адресою: Харківська область, Чугуївський район, сщ/рада Печенізька, автодорога «Плотина-Мартове-Борщова», 1км+510м, будинок б/н (комплекс будівель та споруд №9) на земельній ділянці з кадастровим номером :01:007:0508, внаслідок чого сталася масштабна пожежа комплексу будівель та споруд №9 та повне вигорання чотирьох будинків, зокрема, дачного будинку позивача разом із речами, що знаходились у ньому.

Позивач зазначав, що внаслідок зазначених вище дій держави агресора позивачу завдано значну моральну шкоду, яка полягає в тому, що у нього змінилось уявлення про відносну безпеку перебування на території його рідного міста, та території на якій він проживає та відпочиває. Після вказаних подій йому стало важче приходити на роботу, він став набагато більше хвилюватись про свою безпеку, безпеку його близьких, та безпеку працівників підприємства, через що змінився його звичайний морально-психологічний стан, він став більш дратівливим та скутим у своєму повсякденному житті. Періодично у нього відбуваються приступи паніки та тремтять руки. Зазначене впливає на його спілкування з рідними та оточуючими. Крім того відсутність дачі, як місця для відпочинку усієї його сім`ї, завдало для нього додаткові незручності в його повсякденному житті та змінило його устрій, він вимушений постійно перебувати у місті яке і так знаходиться під ворожими обстрілами, без відпочинку та перебуванні на свіжому повітрі.

Визначаючи, чи поширюється на Російську Федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається, суд враховує таке:

- предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України;

- місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна;

- передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України;

- вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН;

- національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту).

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.

Починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з Російською Федерацією.

За загальним правилом шкода, завдана фізичним та юридичним особам внаслідок військової агресії Російської Федерації та тимчасової окупації суверенної території України відшкодовується Російською Федерацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі 635/6172/17).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Позивач обґрунтував завдану моральну шкоду душевними переживаннями пов`язаними із перебуванням в районі проведення бойових дій та втратою свого майна, відчуттям небезпеки для життя та здоров`я, негативними емоціями, безперервними страждання через війну, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, стрес, відчуття несправедливості, тощо.

Судова колегія погоджується із доводами позивача про те, що порушивши основоположні права і свободи його та його близьких, Російська Федерація завдала йому моральних страждань. Внаслідок вказаних обставин, позивач зазнав безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, втратив душевний спокій, постійно відчував невпевненість і незахищеність.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який заявлений позивачем у розмірі 1 500 000,00 грн, є значно завищеним.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження № 61-1188св18).

При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 Верховний Суд України зазначив, що валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України гривня.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судова колегія враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, множинний характер порушень конституційних прав позивачки, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, а тому суд приходить до висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 200 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2024 року скасувати на ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену матеріальну шкоду у розмірі 1 553 222,14 грн та 200 000 грн моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 07.04.2025 року.