Справа №295/377/25
24.03.2025 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомир у складі:
головуючого судді Перекупка І.Г.,
при секретарі судового засідання Конончук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні Богунського районного суду м. Житомира в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Кононенко Алли Анатоліївни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -
Представниця позивачки звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки на період її навчання та стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2001 року, який у подальшому було розірвано на підставі рішення Богунського районного суду міста Житомира від 03.02.2012 у справі №2-998/2012. Мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина знаходиться на утриманні позивачки та потребує матеріальної допомоги, яку остання забезпечує в повному обсязі, зокрема витрати на харчування, одяг, медичне обслуговування та освіту. Разом із тим, дитина після досягнення повноліття, продовжує здобувати освіту у Житомирському автомобільно-дорожньому фаховому коледжі Національного транспортного університету. У зв`язку з наведеним вона не має можливості самостійно забезпечувати свої потреби, оскільки перебуває на денній формі навчання, яка потребує значного часу та зусиль. Витрати на освіту, проживання, харчування, транспорт та інші життєві потреби вимагають матеріальної підтримки.
Домовленості щодо способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати дитину колишнім подружжям не визначалось. Протягом зазначеного часу ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому позивачка вимушена поставити питання про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання в судовому порядку.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.01.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено до судового розгляду.
Представниця позивачки направила на електронну адресу суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач у судові засідання не з`являвся, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань не подав, ухвала про відкриття провадження по справі, позовна заява з додатками, судові повістки, направлені відповідачці поштовим зв`язком, повернулись на адресу суду не врученими адресату, з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».
У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.02.2012 по справі 2-998/2012, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 6).

Згідно копії довідки № 3019/24 від 08.11.2024, ОСОБА_3 навчається на 3 курсі Відокремленого структурного підрозділу «Житомирський автомобільно-дорожній фаховий коледж Національного транспортного університету на денній формі навчання, дорожнього відділення за державним замовленням з 01.09.2022. Закінчення терміну навчання - 30.06.2026 (а.с. 10).

У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів законодавець визначає як припинення дії, що порушує право.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з вимогами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вирішуючи даний спір суд враховує те, що відповідач працює, а також враховує відсутність неповнолітніх дітей, яким за Законом зобов`язаний надавати утримання.

З огляду на викладене, з урахуванням сімейного, майнового стану сторін, а також потреби у матеріальній допомозі на період навчання дитини, суд вважає за можливе позов задовольнити та стягнути аліменти на дитину, що продовжує навчання, що не призведе до погіршення майнового стану платника аліментів, та буде достатнім для забезпечення необхідних потреб його дочки на період навчання, але не більше ніж до досягнення віку 23-х років з огляду на справедливий та розумний розподіл витрат.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн, долучено до матеріалів справи: копію Договору про надання правничої допомоги від 25.11.2024, Додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 25.11.2024, копію рахунок-фактури № б/н від 25.11.2024, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 17 від 25.11.2024 про здійснення оплати в розмірі 4000,00 грн. (а.с. 11-13, 15,16)

Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 25.11.2024 та рахунку-фактури № б/н від 25.11.2024, вартість робіт (послуг адвоката) встановлено в загальному розмірі 4000 грн., про що також вказано в квитанції до прибуткового касового ордера № 17 від 25.11.2024, а саме: підготовка та направлення позовної заяви до суду (2 год.) 2 000 грн.; участь в судовому засіданні (2 год.) - 2000 грн (а.с. 13,15, 16).

Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 4000 грн є необґрунтованим, оскільки адвокат в судові засідання не з`являлася та 24.03.2025 направила на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без участі, тому суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених представницею позивачки до стягнення витрат на правничу допомогу до 2000 грн.

Тому, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 258, 273, 280, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 183, 191, 199, 201 СК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов представника ОСОБА_1 адвоката Кононенко Алли Анатоліївни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.01.2025 та до закінчення нею навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Житомирський автомобільно-дорожній фаховий коледж Національного транспортного університету», а саме до 30.06.2026, але не більше, як до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку.

Рішення суду допустити до негайного виконання в межах стягнення суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,40 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Кононенко Алла Анатоліївна, АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя І.Г. Перекупка