Справа № 676/7636/23
Провадження № 2/674/253/25
РІШЕННЯ

іменем України

07 квітня 2025 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області

в складі: судді Посунько Г.А.

секретаря судового засідання Шельгоріної С.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

03 листопада 2023 року до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя (а/с 1-4).

08 листопада 2023 року ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу передано на розгляд до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області (а/с 29).

30 листопада 2023 року цивільна справа надійшла до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області.

Позивач ОСОБА_3 посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 15 листопада 2000 року по 10 серпня 2010 року вона та відповідач ОСОБА_4 пере бували у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання сторони придбавали майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, зокрема: будівля (готель), загальною площею 4487,8 кв.м., розташована по АДРЕСА_1 , та земельна ділянка загальною площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), розташована по АДРЕСА_1 . Сторони однією не проживають, поділити спільне майно в позасудовому порядку не можуть.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_3 просить суд поділити спільне майно подружжя, а саме:

-визнати за нею право власності на 1/2 частину будівлі (готелю), загальною площею 4487,8 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), розташованої по АДРЕСА_1 ;

-визнати за відповідачем ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будівлі (готелю), загальною площею 4487,8 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), розташованої по АДРЕСА_1 .

04 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - а/с 35).

22 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ухвала суду - а/с 53-54).

18 червня 2024 року від представника відповідача Петрунькової Т.Ф. надійшли письмові пояснення (а/с 99-105), якими остання заперечила проти позову.

Свої заперечення представник відповідача ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що з 15 листопада 2000 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2010 року.

Представник позивача вказує, що під час шлюбу сторонами набуто у спільну власність майно, яке підлягає поділу в рівних частках: будівля загальною площею 4487,8 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,6952 га, кадастровий номер :01:018:0002, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована по АДРЕСА_1 . Окремо представник позивача зазначає, що станом на момент подання до суду даної позовної заяви між сторонами не досягнуто згоди про порядок, обсяги та будь-який із можливих варіантів поділу спільного майна.

Проте, зазначене не відповідає дійсності, оскільки питання про поділ спільного майна подружжя вирішувалось вперше в 2010 році Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за позовною заявою ОСОБА_3 від 09 серпня 2010 року. Своїм позовом ОСОБА_3 визначила обсяг спільного майна подружжя, що підлягало поділу, та просила суд:

-виділити у її власність: 1) двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 , загальною площею 61,6 кв.м.; 2) трикімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , загальною площею 95 кв.м.; 3) житловий будинок по АДРЕСА_4 , загальною площею 61 кв.м., із земельною ділянкою площею 0,08 га; 4) ? частки цокольного приміщення по АДРЕСА_5 , загальною площею 697,8 кв.м.; 5) ? частки нежитлового приміщення по АДРЕСА_6 , загальною площею 152,5 кв.м.;

-виділити у власність ОСОБА_4 : 1) трикімнатну квартиру по АДРЕСА_5 ; 2) готель з прикладними до нього спорудами із земельною ділянкою площею 0,6952 га. по АДРЕСА_1 ; 3) ? частки цокольного приміщення по АДРЕСА_5 , загальною площею 697,8 кв.м.; 4) ? частки нежитлового приміщення по АДРЕСА_6 , загальною площею 152,5 кв.м.

Отже, майно яке просить поділити позивач, було предметом поділу в цивільній справі № 2-8655/10. В процесі розгляду справи сторонами було підписано заяву про укладення мирової угоди по врегулювання спору, яка була затверджена ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2010 року. В подальшому третіми особами була подана апеляційна скарга на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2010 року, підставою апеляційної скарги була неналежність подружжю цокольного приміщення по АДРЕСА_5 . Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01 лютого 2012 року було скасовано ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2010 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ОСОБА_3 зменшила позовні вимоги. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року позов ОСОБА_3 було задоволено:

-виділено у власність позивача ОСОБА_3 наступні об`єкти нерухомого майна: 1) квартиру по АДРЕСА_2 , загальною площею 61,6 кв.м.; 2) житловий будинок по АДРЕСА_4 , загальною площею 61 кв.м.; 3) нежитлове приміщення по АДРЕСА_6 ;

-виділено у власність відповідача ОСОБА_4 наступні об`єкти нерухомого майна: 1) будівлю по АДРЕСА_1 , загальною площею 4487,8 кв.м., оціночною вартістю 6579115 грн.

Зазначене рішення було ухвалене за участю представника позивача ОСОБА_5 , який 08 січня 2013 року звертався за копією повного рішення суду. 30 квітня 2014 року ОСОБА_3 зверталась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області стосовно ухвалення додаткового рішення. 18 червня 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було ухвалене додаткове рішення, в якому було зазначено площу нежитлового приміщення по АДРЕСА_6 . 24 травня 2017 року ОСОБА_3 зверталась із заявою до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з метою отримання рішення суду та ознайомлення з матеріалами справи. Зазначена хронологія подій вказує на те, що поділ майна між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 відбувався в період часу з 2010 року по 2014 рік.

Жодних заперечень щодо поділу майна та майнових претензій до відповідача ОСОБА_4 з приводу майна, поділ якого відбувся за судовим рішенням, від позивача ОСОБА_3 не надходило, рішення суду не оскаржувалось. Отже, предмет спору відсутній.

Крім того, представник відповідача заявила про застосування позовної давності.

05 липня 2024 року від представника позивача Савченко О.В. надійшли письмові пояснення (а/с 147-151), якими остання підтримала позов частково.

1. Щодо наявності предмета спору.

Представник позивача, враховуючи надані стороною відповідача докази, підтримує позов в частині поділу спільного майна подружжя - земельної ділянки загальною площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002, цільове призначення - для іншої комерційної діяльності), розташованої по АДРЕСА_1 . Представник позивача просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 право власності за кожним з них на 1/2 частину вказаної земельної ділянки.

2. Щодо строку звернення позивача до суду із позовною вимогою про поділ майна.

Дійсно, на розгляді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області знаходилась цивільна справа № 2/2218/3210/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. В рамках досягнення між сторонами домовленостей щодо порядку користування будівлею готелю та земельною ділянкою загальною площею 0,6952 га, розташованими по АДРЕСА_1 , позивачем ОСОБА_3 було подано до суду заяву від 07 червня 2012 року про зменшення позовних вимог в справі № 2/2218/3210/12, за змістом якої позивачем виключено вимогу про поділ вказаної вище земельної ділянки.

В період з 2012 року до лютого 2023 року позивач та відповідач спільно користувались вказаною земельною ділянкою, між ними не виникало спорів щодо спільного майна. Лише з лютого 2023 року відповідач ОСОБА_4 почав вчиняти систематичні дії, пов`язані з обмеженням доступу позивача до спірної земельної ділянки, що стало наслідком порушення прав позивача.

Отже, саме з лютого 2023 року починає перебіг строк звернення позивача до суду із вимогою про поділ майна, оскільки з вказаного терміну відповідачем вчиняються дії, пов`язані з обмеженням доступу позивача до спірної земельної ділянки, що є тим моментом, коли особа довідалася про порушення свого права.

В свою чергу, з урахуванням положень ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд прийде до протилежного висновку, просить визнати поважними причини пропуску позовної давності для звернення позивача ОСОБА_3 до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного майна в рамках цивільної справи № 676/7636/23.

3. Щодо правового обґрунтування вимог по суті.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

05 липня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 надійшла письмова заява (а/с 147-151), якою остання просила суд залишити без розгляду позов в частині позовних вимог про поділ будівлі (готелю), загальною площею 4487,8 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 .

30 липня 2024 року суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про залишення без розгляду позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог про поділ будівлі (готелю), загальною площею 4487,8 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 (ухвала суду - а/с 160-161).

18 червня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло письмове клопотання (а/с 99-105), яким остання просила суд закрити провадження в даній цивільній справі, оскільки рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року, ухваленим в цивільній справі № 2/2218/3210/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ПАТ "Укрсоцбанк") про поділ майна, був вирішений спір між сторонами про поділ спільного майна подружжя.

30 липня 2024 року суд частково задовольнив клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження в даній цивільній справі, а саме: 1) закрив провадження у справі в частині позовних вимог про поділ будівлі (готелю), загальною площею 4487,8 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 ; 2) відмовив у закритті провадження у справі в частині позовних вимог про поділ земельної ділянки загальною площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002, цільове призначення - для іншої комерційної діяльності), розташованої по АДРЕСА_1 (ухвала суду - а/с 162-163).

В судовому засіданні представник позивача Савченко О.В. підтримала позов, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та в її письмових поясненнях.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечила проти позову, посилаючись на доводи, викладені в її письмових поясненнях.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З дозволу батьків він користувався земельною ділянкою, розташованою під будівлею готелю по АДРЕСА_1 , для здійснення своєї підприємницької діяльності. В лютому 2023 року батько ОСОБА_4 вигнав його із земельної ділянки та заборонив нею користуватись.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини

та визначив відповідно до них правовідносини.

З 15 листопада 2000 року по 10 серпня 2010 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період спільного проживання сторони придбавали об`єкти нерухомого майна, зокрема:

-квартира по АДРЕСА_2 , загальною площею 61,6 кв.м.;

-житловий будинок по АДРЕСА_4 , загальною площею 61 кв.м.;

-нежитлове приміщення по АДРЕСА_6 , загальною площею 328,1 кв.м.,

-будівля готелю, загальною площею 4487,8 кв.м., розташована по АДРЕСА_1 ,

-земельна ділянка загальною площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - обслуговування готелю), розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року (а/с 154), ухваленим в цивільній справі № 2/2218/3210/12, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна. Цим судовим рішенням поділено спільне майно подружжя, а саме:

-виділено у власність позивача ОСОБА_3 наступні об`єкти нерухомого майна: 1) квартиру по АДРЕСА_2 , загальною площею 61,6 кв.м.; 2) житловий будинок по АДРЕСА_4 , загальною площею 61 кв.м.; 3) нежитлове приміщення по АДРЕСА_6 , загальною площею 328,1 кв.м.,

-виділено у власність відповідача ОСОБА_4 наступні об`єкти нерухомого майна: 1) будівлю по АДРЕСА_1 , загальною площею 4487,8 кв.м., оціночною вартістю 6579115 грн.

Рішення суду набрало законної сили 02 січня 2013 року.

Проте, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року не було вирішено питання щодо поділу між подружжям об`єкту нерухомого майна - земельної ділянки загальною площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002), розташованої по АДРЕСА_1 .

Вказана земельна ділянка належить відповідачу ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 402631, виданого 17 січня 2007 року Маківською сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області та Дунаєвецьким районним відділом земельних ресурсів Хмельницької області (а/с 8). Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01. Державний акт видано на підставі договору купівлі-продажу № 1495 від 23 березня 2006 року.

Право власності відповідача ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі (а/с 18-19).

Згідно ч.1 ст.60 СК України м айно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.2 ст.60 СК України в важається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України о б`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.3 ст.61 СК України я кщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.63 СК України д ружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.68 СК України р озірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч.1 ст.355 СК України м айно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України с пільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч.2 ст.368 ЦК України с уб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України м айно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені правові норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, а саме: один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, а також в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц.

В судовому засіданні ніхто із сторін не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на вказану земельну ділянку.

Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що якщо майно придбане під час шлюбу, то державна реєстрація прав на це майно лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, оскільки земельна ділянка площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002), розташована по АДРЕСА_1 , була придбана подружжям в період їхнього шлюбу, тому вказане нерухоме майно належить позивачу ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.69 СК України д ружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.2 ст.70 СК України п ри вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно ч.1 ст.372 ЦК України м айно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Разом з тим, оскільки вимоги позивача ОСОБА_3 про поділ вказаної земельної ділянки в порядку поділу спільного майна подружжя нерозривно пов`язані з її вимогами про поділ решти спільного майна подружжя, тому суд вважає необхідним врахувати при вирішенні даної цивільної справи рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року в цивільній справі № 2/2218/3210/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на земельній ділянці загальною площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - обслуговування готелю), розташованій по АДРЕСА_1 , знаходиться будівля готелю.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року, ухваленим в цивільній справі № 2/2218/3210/12, в порядку поділу спільного майна подружжя будівлю готелю, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 4487,8 кв.м., виділено у власність відповідача ОСОБА_4 .

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час ухвалення рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України (в редакції, яка є чинною на час розгляду даної цивільної справи) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України (в редакції, яка була чинною на час ухвалення рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України (в редакції, яка є чинною на час розгляду даної цивільної справи) до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Такий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 04 жовтня 2023 року в справі № 691/1240/18 (провадження № 61-4680св23).

На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року, ухваленого в цивільній справі № 2/2218/3210/12, в порядку поділу спільного майна позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 , будівля готелю, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 4487,8 кв.м., виділено у власність відповідачу ОСОБА_4 .

Спірна земельна ділянка загальною площею 0,6952 га (кадастровий номер - :01:018:0002), розташована по АДРЕСА_1 , має цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - обслуговування готелю.

За таких обставин, в порядку поділу спільного майна подружжя, суд вважає необхідним залишити (виділити) відповідачу вказану земельну ділянку, що відповідає принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі.

Крім того, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України п еребіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Суд критично оцінює пояснення представника позивача про те, що позивач ОСОБА_3 не пропустила строк позовної давності, оскільки дізналась про порушення свого права щодо спірної земельної ділянки лише в лютому 2023 року.

Так, позивач ОСОБА_3 , подавши 09 серпня 2010 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області позовну заяву про поділ спільного майна подружжя (а/с 117-118), зазначила, що сторони не можуть домовитись щодо порядку поділу спільного нерухомого майна, зокрема, будівлі готелю із земельною ділянкою площею 0,6952 га, розташованими по АДРЕСА_1 . Отже, з серпня 2010 року між сторонами існував спір щодо поділу спільного майна подружжя, зокрема, спірної земельної ділянки.

Також суд не приймає пояснення представника позивача про те, що в червні 2012 року сторони домовились щодо порядку користування вказаними будівлею готелю та земельною ділянкою, після чого до лютого 2023 року спільно користувались земельною ділянкою, на якій розташований готель. На обґрунтування цих пояснень представник позивача не надала належних, достовірних та достатніх доказів. В свою чергу, ці доводи спростовуються поясненнями представника відповідача та рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 грудня 2012 року, відповідно до якого в порядку поділу спільного майна подружжя вказана будівля готелю виділена у власність відповідача ОСОБА_4 .

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_3 , звернувшись з позовом 03 листопада 2023 року, пропустила строк позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача заявила про застування позовної давності.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, суд відмовляє в задоволенні позову з цих підстав, без посилання на строки звернення до суду.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.60, 61, 63, 68 - 70, 72 СК України, ст.ст.256, 257, 261, 355, 368, 369, 372, 377 ЦК України, ст.120 ЗК України, ст.ст.4 - 13, 81, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне ім`я сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Мглин Брянської області, проживає по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2025 року.

Суддя Посунько Г.А.