СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10236/24

пр. № 2/759/449/25

17 березня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на частини квартири,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м.Києва за позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на частини квартири.

Позовну заяву мотивує тим, що з 03 серпня 2007 року до 17 жовтня 2023 року позивач із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час спільного проживання подружжя придбало за спільні кошти квартиру АДРЕСА_3 . Реєстрацію права власності на квартиру було проведено на ім`я відповідачки - ОСОБА_3 , що підтверджується доданим до позову витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), а також копією договору купівлі-продажу квартири від 13.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Р. Д. Мороз за реєстровим номером 1452.

Купівля зазначеної квартири вчинялася за письмовою згодою позивача, що підтверджується п. 1.8 доданої копії договору купівлі-продажу, а також самою копією заяви від імені позивача.

З огляду на те, що квартиру було придбано у шлюбі за спільні кошти, 1/2 частина квартири належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Позивач не бажає отримувати грошову компенсацію за 1/2 частину квартири, оскільки власною працею вклав значні зусилля в ремонт нерухомості, іншого житла не має та хоче проживати у цій квартирі в майбутньому.

Сторони проживають окремо, і після розірвання шлюбу постало питання розподілу спільного майна. Позивач пропонував вирішити це питання шляхом укладення договору про поділ спільного майна подружжя у нотаріуса, проте домовленості досягти не вдалося.

Зважаючи на зазначені підстави, позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. Просить позов задовольнити.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач заперечували проти позовних вимог.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано/а.с.7/.

Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується доданою копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується доданою копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2

Судом встановлено, що в період шлюбу 13.11.2019 року сторонами було придбано майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 71,3 кв.м,, яка складається з трьох кімнат жилою площею 43,5 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Р. Д. Мороз за реєстровим номером 1452. /а.с.10-12/.

Реєстрацію права власності на квартиру було проведено на ім`я відповідачки - ОСОБА_3 , що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

На підтвердження позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи технічний паспорт на квартиру та висновок про вартість майна від 24.04.2024 року. Оціночна вартість вказаної квартири становить 2 040 304,00 грн./а.с.17-18/.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Судом встановлено, що спірна квартира була придбана подружжям під час перебування у шлюбі, протилежного суду не надано, а тому вважає, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, їх частки є рівними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 81, 263, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, 368,372 ЦК України суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на частини квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , вартістю 1 020 152 (один мільйон двадцять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні, відповідно до висновку про вартість майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко