Номер провадження 22-ц/812/532/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

31 березня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Заводським районним судом міста Миколаєва 21 січня 2025 року, під головуванням судді Лагоди А.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» про покладення обов`язку здійснити перерахунок та укласти угоду,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до суду із позовом до Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (далі МКП «Миколаївводоканал») про покладення обов`язку здійснити перерахунок та укласти угоду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у приватизованому гуртожитку 30-31 березня 2023 року здійснювався ремонт загально-будинкового водогону та було замінено старий прилад обліку №08160976 на новий №221411951. Позивачам було надано обіцянку, що прибуде працівник відповідача і зафіксує заміну лічильника.

Разом з тим, вже багато років відповідач ігнорує вимоги позивачів здійснювати розрахунок за надані послуги з водопостачання та водовідведення за приладом обліку.

Вказаним МКП «Миколаївводоканал» порушує права споживачів, користуючись монопольним становищем на ринку послуг, перешкоджаючи споживачам вільно розпоряджатись своєю нерухомістю, оскільки без довідки про відсутність боргів не можливо оформити договори з розпорядження нерухомістю.

Крім того, внаслідок таких дій відповідача, споживачі вимушені сплачувати плату за комунальну послугу у більшому розмірі, ніж насправді ними спожито.

Вказане, як на думку позивачів, дає підстави суду залучити до участі у справі в якості третіх осіб Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України і Миколаївський центр захисту прав споживачів.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили:

витребувати у МКП «Миколаївводоканал» всю інформацію по особових рахунках споживачів квартир за №№28-33 корпус АДРЕСА_1 , зокрема, звернення та відповіді;

залучити до участі в справі в якості третіх осіб Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України і Миколаївський центр захисту прав споживачів;

допитати в якості свідка ОСОБА_1 ;

зобов`язати МКП «Миколаївводоканал» здійснити перерахунок вартості за надану послугу згідно з приладами обліку споживачам за адресою: АДРЕСА_2 ;

зобов`язати МКП «Миколаївводоканал» укласти договір з ОСОБА_2 з надання послуг згідно з приладом обліку як споживача за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без руху, та надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачами не зазначено відомості про: відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивачів та відповідача; позивачі зазначають в позові зміст позовних вимог, однак не конкретизують їх за послугою відповідача, видом договору, як і приладів обліку, а також не наводять спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивачі просять суд визначити у рішенні, позивачі не вказують за нормами матеріального права (такі, що передбачають зобов`язання здійснити перерахунок за надану послугу згідно приладів обліку споживачам квартир АДРЕСА_3 , укладення договору з позивачем ОСОБА_2 згідно приладу обліку квартир АДРЕСА_3 , з урахуванням резолютивної частини позову, наприклад за положеннями Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», тощо), що передбачають такі способи, в т.ч. за аналогією права (при відсутності прямої вказівки в законі); також позивачам необхідно обґрунтувати, якими діями відповідача порушене оспорене чи невизнане їх право (наприклад, відповідач обмежив право позивачів на раціональне водоспоживання та оплату за фактично отриманні послуги з водопостачання та вододвідведення, тощо); позивачі вказують про приватизований гуртожиток та обладнання приладом обліку №08160976 і заміною на прилад обліку №221411951, проте не зазначають докази, що підтверджують вказані обставини (належність позивачам на праві власності/користування квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , акти заміни приладів обліку за відповідними номерами), також відсутнє посилання на докази звернення позивачів до відповідача зі спірних питань (адресовані листи відповідачу або особисті звернення з фіксацією їх реєстрації відповідачем), відсутні посилання на докази розпорядження своєю нерухомістю позивачами та їх вплив на спірну ситуацію в рамках заявлених вимог; вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); підтвердження позивачів про те, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також, районним судом зазначено, що позивачами не наведено правового обґрунтування залучення третіх осіб у справі з огляду на подані позовні вимоги, а також спосіб захисту за такими позовними вимогами, як і зобов`язання вчинити дії відповідачу відносно квартир, що не стосуються позивачів.

Крім того, з поданих копій документів як додатків до позову для відповідача вбачається відсутність їх завірення належним чином так і для суду, що має бути усунуто позивачами.

08 січня 2025 року від позивачів до суду надійшли письмові пояснення від 07 січня 2025 року на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 10 грудня 2025 року.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 і ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачам.

Судом роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала мотивована тим, що у тексті заяви на усунення недоліків вживаються зневажливі висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів, відображають зневажливе ставлення до судді, помічника судді, а також надають особисту характеристику судді та помічнику судді, оцінку їх професійній діяльності, що неприпустимо при оформленні заяв.

Зокрема, районний суд зазначив, що позивачі звертаючись із заявою до суду використовують наступні висловлювання: «…суддя ОСОБА_3 опікується правами і позицією відповідача…», «суддя фактично порушує принцип змагальності і вказує свою упереджену позицію…», «…помічником судді не прочитано повний текст позовної заяви та доданих матеріалів, «…помічник судді недбало поставився до підготовки тексту судового рішення», «…суддею не прочитано повний текст позовної заяви та доданих матеріалів…», «…суддею не перевірено підготовлений помічником документ…», «…кимось із працівників суду навмисно створюються перешкоди для доступу до правосуддя…», «…ухвалою судді Заводського районного суду міста Миколаєва Лагоди А.А. за 10 грудня 2024 року про залишення позовної заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_1 без руху на позивачів покладаються незаконні вимоги…», «…у такий спосіб судами покриваються злочини, що призводить до зростання корупції…», «…в ухвалі йдеться про надання відомих даних про відповідача та не вимагається дізнатись про ще невідомі позивачам…» та інше.

Судом зазначено, що такий виклад поданої позивачами заяви є виявом неповаги до суду, а тому суд констатував, що подання такої заяви є зловживанням позивачами їх процесуальними правами, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства.

У зв`язку цим, районний суд визнав подану заяву про усунення недоліків позовної заяви в такій редакції виявом неповаги до суду, зловживанням процесуальними правами, такою, що суперечать завданню цивільного судочинства, та дійшов висновку, що позовна заява позивачів підлягає поверненню, як неподана.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просив ухвалу районного суду скасувати, а матеріли позовної заяви повернути для прийняття рішення тому ж суду в іншому складі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у районного суду не було підстав повертати позовну заяву позивачам.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Пред`явлення позову (заяви) це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 175 ЦПК України передбачає перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява (заява).

Так, ч.3 ст.175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Зі змісту ст.185 ЦПК України вбачається, що позовна заява може бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених ст.175 ЦПК України та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу судді і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу (ч.6 ст.185 ЦПК України).

Також, слід заначити, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.2 ст.2 ЦПК України).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (п.п.2,11 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (п.1 ч.2 ст.43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.ч.1,2,4 ст.44 ЦПК України).

Наведений у ч.2 ст.44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, пункті 1 абзацу другого частини четвертої статті 135, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі №9901/235/20, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №9901/598/19).

Дії учасника справи чи його представника мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду, суддів тощо. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі №9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі №9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі №9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі №9901/235/20, ухвалу від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19).

Європейський суд з прав людини, застосовуючи пп.«а» п.3 ст.35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах «Rehak v. the Czech Republic» від 14 травня 2004 року, заява №67208/01, «Duringer and Grunge v. France» від 04 лютого 2003 року, заяви №61164/00 і №18589/02).

За правилами ч.3 ст.44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачі зловживають своїми процесуальними правами та керувався вимогами ст.44 ЦПК України. При цьому, суд першої інстанції послався на те, що у тексті заяви позивачів від 07 січня 2025 року, вживаються зневажливі висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів, відображають зневажливе ставлення до судді, помічника судді, а також надають особисту характеристику судді та помічнику судді, оцінку їх професійній діяльності, що неприпустимо при оформленні заяв.

Виходячи з цього, районний суд констатував, що подання вищевказаної заяви є зловживанням позивачами їх процесуальними правами, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства та повернув позовну заяву, як неподану.

Колегія суддів з таким вирішенням процесуальної долі позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не погоджується.

Так, предметом оскарження у даній справі є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачам.

За положеннями ч.3 ст.44 ЦПК України визначено можливі наслідки визнання судом подання скарги, клопотання чи заяви зловживання процесуальними правами, зокрема це залишення без розгляду або повернення поданої скарги, заяви чи клопотання.

Втім, постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд не звернув увагу на те, що за змістом ч.3 ст.44 ЦПК України суд має право залишити без розгляду або повернути тільки ту скаргу, заяву або клопотання, подання якої визнається зловживанням процесуальними правами.

Проте, визнавши заяву, подану 07 січня 2025 року, зловживанням позивачами їх процесуальними правами, суд першої інстанції вказану заяву без розгляду не залишав, та не повертав її так, як того вимагають положення ст.44 ЦПК України, а помилково визнав неподаною та повернув позовну заяву, подання якої зловживанням позивачами їх процесуальними правами судом не визнавалось.

За такого, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення саме позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (яка подана у грудні 2024 року та була залишена ухвалою суду без руху), на підставі положень ч.3 ст.44 ЦПК України.

У відповідності до положень, передбачених ст.379 ЦПК України ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини, а також порушення районним судом процесуальних норм права, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу позивачів на те, що зміст документів, які подаються до суду будь-якої інстанції, не повинен містити критичні висловлювання щодо законності та обґрунтованості судових рішень, які виходять за межі допустимої в ділових документах лексики, порушують правила ділового мовлення та оформлення ділових документів.

З огляду на вимоги ОСОБА_1 , викладені в прохальній частині апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 січня 2025 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 04 квітня 2025 року