ЄУ№ 712/8018/24
Провадження №2/712/381/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря судового засідання Дубини В.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Алла Олександрівна про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на спадкове майно,

У С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням заяви про зміну підстав позову просить: визнати недійсним свідоцтво про право власності від 25.11.2022, зареєстроване приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. в реєстрі за № 3309, на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 .

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02.07.1973 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований Черкаським міськвідділом РАЦС, актовий запис 852.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.04.2000 за № 337 в порядку приватизації дозволено оформити право власності ОСОБА_5 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.04.2000 за № 337 ОСОБА_5 набув у приватну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , про що останньому було видано свідоцтво про право власності від 24.04.2000.

Таким чином, однією з підстав набуття права власності на підставі вказаного рішення була довідка ЖБК від 22.01.2000 за № 212 видана ОСОБА_5 на підставі рішення міськвиконкому м. Черкаси № 140 від 23.03.1982.

Статтею 16 Закону України "Про власність", який діяв на час прийняття рішення

виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.04.2000 за № 337 та існування

вищевказаної довідки від 22.01.2000 за № 212, вказано, що майно, нажите подружжям за

шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права

регулюється цим Законом і КпШС України.

При розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, суду

необхідно керуватися статтею 146 ЖК України, статтею 15 Закону України «Про власність»,

пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого

постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут

ЖБК) і статтями 22, 24, 28 КпШС України, ураховуючи, що пай, внесений подружжям

ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок

коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної оплати

пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними.

Таким чином, належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю у період сумісного проживання та за рахунок спільних коштів.

Тільки у разі встановлення вказаних фактів і визначення критеріїв до спірної квартири можуть бути застосовані норми права щодо спільного сумісного майна подружжя.

Не була двокімнатна квартира АДРЕСА_2 результатом спільної праці колишнього подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та як наслідок об`єктом спільної сумісної власності, оскільки відповідно до отриманих документів на адвокатські запити адвоката від архівного відділу Черкаської міської ради та державного архіву Черкаської області вбачається, що ОСОБА_5 працевлаштований в ЧШК з 1971 року, а став у чергу на отримання житла з 17.07.1974, при цьому дружина ОСОБА_4 працевлаштована ЧШК не була.

За таких обставин «презумпція спільної сумісної власності» є спростованою позивачем.

23.05.2000 ОСОБА_5 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстр. №6514, набуто у власність 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.12.2020 у справі № 712/7997/20 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано.

24.04.2021 за час життя ОСОБА_5 склав заповіт на користь ОСОБА_3 , яким все своє майно заповів останній.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та після його смерті заведена спадкова справа № 69102907.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, у тому числі і на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

З заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися ОСОБА_3 (спадкоємець за заповітом) та ОСОБА_4 (колишня дружина ОСОБА_5 ).

Відповідно до свідоцтва про право власності виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. ОСОБА_4 успадкувала 1/4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , саме, як спільне сумісне майно колишнього подружжя, як така, що є тим з подружжя, яка пережила колишнього чоловіка ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.11.2022 зареєстрованого в реєстрі за № 3309.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., ОСОБА_3 успадкувала також 1/4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 саме, як спадкоємець по заповіту від 24.04.2021, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.11.2022, зареєстрованого в реєстрі за № 3310.

З вищевикладеного вбачається, що нотаріусом, на думку позивача, протиправно видано свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на 1/4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , як на спільне сумісне майно колишнього подружжя, як така, що є тим з подружжя, яка пережила колишнього чоловіка ОСОБА_5 , оскільки двокімнатна квартира АДРЕСА_2 є особистою власністю останнього, хоч і була набута в період шлюбу, проте не за спільні кошти і спільну працю подружжя, яка в подальшому була обміняна на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , без жодних доплат, а тому при наявності заповіту, складеного на користь ОСОБА_3 , остання повинна була спадкувати 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 11.06.2024 ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Сопільняк А.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу не успадковану нею 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Аллою Олександрівною від 14.06.2024 за № 203/02-31 було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , прийшовши до хибних висновків, що вказане майно не належить до особистого майна померлого, а є спільною сумісною власністю подружжя (колишнього подружжя).

За указаних обставин, позивач звернулась із позовом.

Стислий виклад заперечень відповідача

У запереченні на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що 02.07.1973 відповідач уклала шлюб з ОСОБА_5 , який зареєстрований Черкаським міським відділом РАЦС, актовий запис № 852. На той час вона з чоловіком проживали в будинку його брата за адресою: АДРЕСА_3 .

З метою поліпшення житлових умов у 1982 році подружжя прийняло рішення вступити до житлово-будівельного кооперативу ЖБК-85. Будинок розташований за адресою: АДРЕСА_4 . Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 10.10.1986 було затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК-85 по розподілу 143-квартирного житлового будинку ЖБК-85 по АДРЕСА_4 . Затверджено списки на заселення будинку. За згодою членом кооперативу був чоловік ОСОБА_5 , відповідач - членом сім`ї члена кооперативу, пайові внески за квартиру АДРЕСА_5 сплачувались зі спільного сімейного бюджету. На той час відповідач з чоловіком працювали на Черкаському шовковому комбінаті, він - слюсарем, відповідач - контролером якості.

Після повної виплати паю, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.04.2000 за № 337 ОСОБА_5 було дозволено оформити право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Поділ квартири подружжя не проводили, компенсацію за частину паєнагромадження від ОСОБА_5 відповідач не отримувала.

Відповідно до ст. 146 ЖК, п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС (ст.ст. 22, 24, 28, 29), а також роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п. «а» п. 6 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи» та підпункту «а» п. 11 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном.

З наведеного вбачається, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , була спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Після оформлення правовстановлюючих документів на квартиру і отримання свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_5 , подружжя обміняли належну їм квартиру на частину будинку. А саме за договором міни квартира за адресою: АДРЕСА_6 , була обміняна на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Частина будинку розташована на земельній ділянці площею 600 кв.м., на той час не приватизованій. Міна проведена без доплати.

З наведеного вбачається, що 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що придбана за договором міни, посвідченого 23.05.2000 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , відповідно кожен з них мав право на 1/4 частку будинку.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.12.2020 шлюб між подружжям розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, на день смерті він проживав один за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 залишив заповіт, посвідчений 24.04.2021 приватним нотаріусом, в якому все належне йому майно на день смерті заповідав сусідці, позивачу ОСОБА_3 .

Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась позивач, на підставі поданої заяви заведена спадкова справа за № 69102907, та ОСОБА_3 нотаріусом 25.11.2022 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 3310.

Відповідач також звернулась до приватного нотаріуса Сопільняк А.О. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку майна у праві спільної сумісної власності подружжя. На підставі поданої заяви відповідачу, як тому з подружжя, яка пережила колишнього чоловіка, було видано свідоцтво про право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ураховуючи вищевикладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Письмові пояснення третьої особи

Третя особа правом подати письмові пояснення не скористалася.

Заяви (клопотання) учасників справи

Представниками сторін подані відповідні заяви про витребування доказів.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк Аллу Олександрівну.

Ухвалами суду від 31.07.2024, 21.10.2024 витребувано докази за клопотанням сторін.

Ухвалою суду від 11.12.2024 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 02.06.1973 зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 (після шлюбу ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення від 18.12.2020 у справі № 712/7997/20, яким розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , який зареєстровано 02.06.1973 у Черкаському міськвідділі РАЦС. Рішення набрало законної сили 19.01.2021.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів № 140 від 23.03.1982, вирішено організувати 143-х квартирний житлово-будівельний кооператив № 85 на виділеній рішенням міськвиконкому від 11.11.1981 № 687 ділянці по АДРЕСА_4 для Черкаського шовкового комбінату та тресту «Черкасихімбуд». Розподілено міста в ЖКБ 85: Черкаському шовковому комбінату 100 квартир, тресту «Черкасихімбуд» - 43 квартири.

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів №404 від 14.07.1982 затверджено рішення загальних зборів від 28.06.1982 про організацію 143-х квартирного ЖБК АДРЕСА_7 ; затверджено списки членів ЖБК № 85, наданих Черкаським шовковим комбінатом та трестом «Черкасихімбуд».

Відповідно до списку, доданого до указаного рішення, за номером 49 зазначений ОСОБА_5 , 1950 р.н., ОСОБА_8 комбінат, слюсар з 1971 року, жінка ОСОБА_4 , 1952 р.н.

09.10.1986 проведено загальні збори ЖБК - 85 (протокол № 13), на яких вирішено розподіл квартир серед членів ЖБК 85. Відповідно до додатку № 4 до протоколу № 13 загальних зборів членів ЖБК 85 по виділу двокімнатних квартир від 09.10.1986, під номером 49 значиться ОСОБА_5 .

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів № 519 від 10.10.1986 «Про затвердження рішення загальних зборів членів ЖБК 85 по розподілу квартири АДРЕСА_8 » затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК 85 по розподілу квартири АДРЕСА_8 та списку членів ЖБК-85 на заселення квартир.

Відповідно до Списку на заселення громадян в ЖБК № 85, який є додатком до рішення Виконкому від 10.10.1986 № 519, під номером 49 указаний ОСОБА_5 , 1950 р.н., слюсар ЧШК з 1971 року., жінка ОСОБА_4 , 1951 р.н.

Як вбачається з довідки ЖЕК по обслуговуванню ЖБК № 212 від 27.01.2000, довідка видана ОСОБА_5 про те, що рішенням міськвиконкому м. Черкаси № 140 від 23.03.1982, будучи членом ЖБК АДРЕСА_9 , вартість 8557 грн. Заборгованості не має. Сума паєнакопичень 8557 грн. Ссуда виплачена. (а.с. 98).

Відповідно до рішення Черкаської міської ради № 337 від 18.04.2000 дозволено оформити право власності ОСОБА_5 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; доручено державному комунальному підприємству Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства Черкаської обласної державної адміністрації оформити свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру.

Як вбачається з свідоцтва про право власності від 24.04.2000, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 , частка 1.

23.05.2000 між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 укладено договір міни, відповідно до якого ОСОБА_5 міняє належну йому двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на належну ОСОБА_9 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З заявою про прийняття спадщини від 08.02.2022 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. звернулась ОСОБА_3 , яка зазначила, що приймає спадщину після ОСОБА_5

08.02.2022 після померлого ОСОБА_5 відкрито спадкову справу, що вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

З заявою від 14.03.2022 про прийняття спадщини після ОСОБА_5 звернулась і ОСОБА_4

25.11.2022 з обопільною заявою до приватного нотаріуса звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якій просили видати ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_4 свідоцтво про право власності згідно ст. 68 СК України на частину указаного житлового будинку.

24.04.2021 ОСОБА_5 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільник А.О., згідно із яким спадкодавець усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2022, ОСОБА_3 успадкувала після померлого ОСОБА_5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 25.11.2022, ОСОБА_4 , як та з подружжя, яка пережила колишнього чоловіка ОСОБА_5 , належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу, а саме від частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано по частки у будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

14.06.2024 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 .

Приватний нотаріус зазначив, що частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не належить до особистого майна померлого, набуте подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя (колишнього подружжя).

Оцінка суду. Норми права, застосовані судом

Суд до спірних правовідносин застосовує законодавство, яке діяло на час виникнення правовідносин та чинне законодавство України.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (далі КпШС), чинного на час укладення шлюбу між померлим та позивачем, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КпШС у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до ст. 141 ЖК України особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім`ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради. Відмову у видачі ордера може бути оскаржено в судовому порядку.

Статтею 146 ЖК України передбачено, що поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження. Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Системний аналіз указаного законодавства дає підстави дійти висновку, що право власності на квартиру в будинку житлово-будівельного кооперативу міг оформити член кооперативу виключно після сплати паю.

Матеріалами справи підтверджено, що померлий разом із відповідачем включений у списки членів ЖБК-85, приймав участь у розподілі квартир між членами ЖБК, оформив право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Сплата паю померлим підтверджується матеріалами справи, зокрема, довідкою ЖЕК по обслуговуванню ЖБК № 212 від 27.01.2000.

Отже, указана квартира є спільним майном подружжя.

Суд не бере до уваги посилання представника на ст. 17 Закону України «Про власність», відповідно до якої майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Право спільної сумісної власності подружжя регулюється главою 8 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" ( 697-12 ) член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу.

У пунктах 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК УРСР, статтею 15 Закону України "Про власність", пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186, (далі - Примірний статут ЖБК) і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи зокрема таке: пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Померлий чоловік відповідача за життя не спростував, що квартира АДРЕСА_2 , є спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , яка у подальшому була обміняна на частину будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно з конструкцією норм сімейного законодавства України спростування режиму спільного сумісного майна подружжя покладається саме на того подружжя, хто це спростовує.

Позивач не довів, що за життя спадкодавець спростував режим спільно набутого майна подружжя, а саме на зазначену вище квартиру.

Відповідно до ст. 143 ЖК України член житлово-будівельного кооперативу вправі за письмовою згодою проживаючих разом з ним членів сім`ї, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін займаного жилого приміщення з наймачем жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи з іншим членом житлово-будівельного кооперативу, в тому числі з проживаючими в іншому населеному пункті, за умови прийому до членів кооперативу особи, що вселяється у зв`язку з обміном у будинок житлово-будівельного кооперативу. Обмін жилими приміщеннями між членами того ж самого кооперативу провадиться за рішенням загальних зборів членів кооперативу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не довів, що спірне майно було особистою власністю померлого ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 4.24 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя (колишнього подружжя), повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя (колишній з подружжя), який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя). За наявності другого з подружжя (колишнього з подружжя) нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Згідно із п.п. 1 п. 1 глави 11 указаного Порядку у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Таким чином, нотаріус діяла правомірно, видаючи свідоцтво про право власності від 25.11.2022, зареєстроване в реєстрі за № 3309, на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 .

Отже, підстав для визнання його недійсним не вбачається, а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

За тих самих обставин, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 04.04.2025.

Суддя: О.С. Стеценко