Справа № 227/48/24
(2/199/1685/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., за участю секретаря Мацак А.О., за участі представника позивача Редевич О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива» про стягнення недоплаченої суми орендної плати,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення недоплаченої суми орендної плати. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 17.08.2010 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення - земельних часток (паїв), за яким орендодавець ( ОСОБА_1 ) надала, а орендар ('ГОВ «Перспектива») прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Нововодянської сільської ради за межами населених пунктів, площею 9,45 га.

Відповідно до п. 9 Договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі 2,5% від грошової вартості земельної ділянки, що складає 2379,64 гри з урахуванням прибуткового податку у т.ч. 100 % у грошової формі. Орендар зобов`язується виплачувати Орендареві орендну плату за користування земельною ділянкою протягом терміну встановленого в договорі оренди у розмірі 2,5 % від грошової оцінки земельної ділянки та поступово збільшувати цю плату залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану Орендаря.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , відкритому в AT «Державний ощадний банк України» у 2020 році відповідачем перераховано позивачу 21298,00 грн з призначенням платежу «зарахування суми пая за земельну ділянку за 2020 р.». У 2021 році перераховано 26625,00 грн з призначенням платежу «зарахування суми пая за земельну ділянку за 2021 р.». У 2022 році перераховано 26625,00 грн з призначенням платежу «безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарахування суми пая за земельну ділянку за 2021 р. 502805». У 2023 році перераховано 6024,00 грн з призначенням платежу «безготівкове зарахування на рахунок зарплати зарахування суми пая за земельну ділянку ТОВ ПЕРСПЕКТИВА 2023 р. 502806».

20.11.2023 в інтересах позивача відповідачу було направлено адвокатський запит №20/11/23 щодо надання відповідної інформації.

Листом вих. №455 від 04.12.2023 ТОВ «Перспектива» повідомило, що нарахування орендної плати проводилось - 249419,31 (НГО)*3% (орендна плата) = 7482,58 грн. за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб 18% - 1346,86 грн та військового збору 1,5% - 112,24 грн сума до виплати становить 6023,48 грн.

Інформація щодо порядку розрахунку орендної плати за 2020-2022 роки як і інша запитувана інформація надана не була.

Позивач зазначає, що виплата орендної плати у 2023 році у розмірі 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, без урахування індексів інфляції та без врахування показників господарської діяльності та фінансово-економічний стан в порівнянні з попередніми роками порушує п. 9 Договору оренди та ст. 21 ЗУ «Про оренду землі».

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 10.11.2023, ринкова вартість земельної ділянки, яка передана у користування відповідачу за Договором оренди, склала 511 245,00 грн.

Договором оренди не передбачено інше, тобто не передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахуванням індексів інфляції. Таким чином, при обчисленні орендної плати за Договором оренди індекси інфляції підлягають обов`язковому врахуванню. 3% від грошової оцінки земельної ділянки (511245,00 грн.) становить 15337,35 грн.

Позивач посилається на те, що розмір орендної плати за користуванням земельною ділянкою згідно Договору оренди у 2023 році мав бути сплачений відповідачем позивачу у розмірі не менше 16 833,41 грн. (без вирахування податків та обов`язкових платежів), натомість сплачено було лише 7482.58 грн. (без вирахування податків та обов`язкових платежів).

Проте, зміст п. 9 Договору оренди свідчить, що збільшення орендної плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря є його обов`язком, а не правом.

На виконання даної норми відповідач збільшив орендну плату, починаючи з 2021 року до 26625,00 грн. (з вирахуванням податків та обов`язкових платежів), тобто до 33074,53 грн. (без вирахування податків та обов`язкових платежів, а саме: 18,5% податку на доходи фізичних осіб та 1.5% військового збору).

Таким чином, збільшивши орендну плату за Договором оренди відповідач взяв на себе обов`язок виплачувати її саме у вказаному розмірі, тобто 33074,53 грн. (без вирахування податків та обов`язкових платежів). Підстави для її зменшення відсутні.

Позивач просила суд стягнути з відповідача недоплачену суму орендної плати за Договором оренди за 2023 рік у розмірі 25591,95 грн. (без вирахування податків та обов`язкових платежів (33 074,53 грн - 7482,58 грн), а також судові витрати по справі.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2024 року було відкрито провадження по даній справі.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 року №2797/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» змінено з 7 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року прийнято дану справу до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься відзив представника відповідача на позов, в якому він посилався на безпідставність вимог позивача з урахуванням незмінних умов договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 17.08.2010 року.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.08.2010р. між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Перспектива» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення - земельних часток (паїв). У зазначеному договорі сторони погодили наступні умови:

-орендодавець надає, а орендар приймає у стокове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 1);

-в оренду передається земельна ділянка загальною площею 9,45 га, у тому числі 9,45 га землі сільськогосподарського призначення (рілля), яка знаходиться на території Пововодянської сільської ради за межами населених пунктів (п. 2);

-нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 95185, 71 грн. (к. 3,2) (п. 5);

-договір укладено строком на 15 років (з урахуванням ротації культур) (п. 8);

-орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 2,5% від грошової вартості земельної ділянки, що складає 2979,64 грн. (з урахуванням прибуткового податку, у тому числі 100% у грошовій формі); орендар зобов`язується виплачувати орендареві орендну плату за користування земельною ділянкою протягом терміну встановленого в договорі оренди у розмірі 2,5 % від грошової оцінки земельної ділянки та поступово збільшувати цю плату залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану Орендаря (п. 9);

-обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексу інфляції земельної ділянки (п. 10);

-орендна плата вноситься з 01.01. по 31.12. кожного року (п. 11).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частини 1, 2 статті 12 ЦПК передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно частиною 1 статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (частина 9 статті 93 ЗК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно з абз. 7 частини 2 статті 25 Закону України «Про оренду землі», орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач посилався на те, що розмір орендної плати повинен бути розрахований відповідно до грошової оцінки земельної ділянки, надаючи у якості доказу грошової оцінки земельної ділянки звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 10.11.2023р., дата оцінки - 09.11.2023р.; вид вартості - ринкова вартість нерухомості; станом на дату оцінки (без урахування ПДВ) ринкова вартість земельної ділянки становить 511245,00 грн. (курс НБУ грн./дол. США - 1 долар США становить 36,0407 грн.).

Правовідносини щодо оцінки земель в Україні урегульовані у Законі України «Про оцінку земель».

Так, у ст. 1 Закону України «Про оцінку земель» зазначено, що: вартість земельної ділянки - еквівалент цінності земельної ділянки, виражений у ймовірній сумі грошей, яку може отримати продавець; експертна грошова оцінка земельних ділянок - результат визначення вартості земельної ділянки та пов`язаних з нею прав оцінювачем (експертом з питань оцінки земельної ділянки) із застосуванням сукупності підходів, методів та оціночних процедур, що забезпечують збір та аналіз даних, проведення розрахунків і оформлення результатів у вигляді звіту; нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» залежно від мети та методів проведення оцінка земель поділяється на такі види: бонітування ґрунтів; грошова оцінка земельних ділянок.

Грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, зтрат лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки. Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оцінку земель» суб`єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель є:

-органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють управління у сфері оцінки земель, а також юридичні та фізичні особи, заінтересовані у проведенні оцінки земельних ДІЛЯНОК;

-юридичні особи суб`єкти господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, що мають у своєму складі оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок (у частині виконання робіт з експертної грошової оцінки земельних ділянок);

-фізичні особи - підприємці, які отримали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок (у частині виконання робіт з експертної грошової оцінки земельних ділянок);

-фізичні та юридичні особи - розробники документації із землеустрою згідно із Законом України "Про землеустрій" (у частині виконання робіт з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок).

Згідно із ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема: визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: відчуження та страхування земельних ділянок, що належать до державної або комунальної власності, крім випадку, передбаченого абзацом сьомим частини першої цієї статті; передачі в іпотеку земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до закону; визначення інвестиційного вкладу в реалізацію інвестиційного проекту на земельні поліпшення; визначення вартості земельних ділянок, що належать до державної або комунальної власності, у разі якщо вони вносяться до статутного фонду господарського товариства; визначення вартості земельних ділянок при реорганізації, банкрутстві або ліквідації господарського товариства (підприємства) з державною часткою чи часткою комунального майна, яке є власником земельної ділянки; виділення або визначення частки держави чи територіальної громади у складі земельних ділянок, що перебувають у спільній власності; визначення розміру майнової шкоди, збитків власникам або землекористувачам у випадках, встановлених законом або договором; рішення суду.

Наведені переліки є вичерпними.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, законодавство чітко розмежовує та визначає, що для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки використовується виключно нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка проводиться за рішенням виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, а не експертна грошова оцінка земельних ділянок, яка проводиться суб`єктами оціночної діяльності при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (абзац перший п. 288.1 ст. 288 ПКУ).

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства (абзац перший п. 289.1 ст. 289 ПКУ).

Правові засади проведення оцінки земель в Україні визначено Законом України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV «Про оцінку земель» зі змінами та доповненнями.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру (частина третя ст. 23 Закону України «Про оцінку земель»).

Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (частина перша ст. 15 Закону № 1378).

Періодичність проведення нормативної грошової оцінки земель (не рідше одного разу на 5 - 7 років) визначено частиною другою ст. 18 Закону № 1378.

Частиною другою ст. 18 Закону № 1378 встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:

- розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років;

розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7 - 10 років.

Пунктом 5 Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220 із змінами та доповненнями (далі - Типовий договір), передбачено відображення нормативної грошової оцінки земельної ділянки (земельних ділянок) на дату укладення договору.

Розмір орендної плати переглядається, зокрема у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки (земельних ділянок) державної та комунальної власності (п. 13 Типового договору).

Рішення органів місцевого самоврядування відповідно до частини першої ст. 73 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» із змінами та доповненнями є обов`язковими для виконання, зокрема, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Враховуючи викладене, якщо орган місцевого самоврядування прийняв рішення про нову нормативну грошову оцінку землі з урахуванням вимог щодо строку його прийняття та оприлюднення, орендар сплачує орендну плату, обчислену із застосовуванням такої нормативної грошової оцінки (в т. ч. у разі не внесення відповідних змін до договору оренди землі).

Враховуючи викладене, для визначення орендної плати за земельну ділянку використовується нормативна грошова оцінка земельної ділянки, а не ринкова оцінка земельної ділянки, як це зазначає у позові позивач.

Розмір орендної плати визначається виходячи виключно із нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а не експертної грошової оцінки (ринкової вартості земельної ділянки), наданий позивачем висновок експерта про оціночну вартість земельної ділянки від 10.11.2023р. не є належним і допустимим доказом оскільки у законі чітко визначено яким засобом доказування встановляється складова розміру орендної плати за земельну ділянку.

Відповідач нарахував позивачу орендну плату в розмірі 7482,58 грн. ( за вирахуванням податку на доходи та військового збору сума до виплати становила 6023,48 грн.), виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 249419,31 грн, що становить 3% від вказаної оцінки землі що повністю відповідає п. 9 договору оренди.

У позові позивач також наводить також розрахунок суми індексу інфляції земельної ділянки, проте, цей розрахунок є необґрунтованим, адже, сума орендної плати, яка підлягає індексації за 2023р. зазначена у розмірі 15 337,35 грн. - сума розрахована шляхом вирахування 3% від ринкової вартості земельної ділянки станом на 09.11.2023р., що визначена у висновку експерта про оціночну вартість земельної ділянки від 10.11.2023р. у той час як розмір орендної плати за земельну ділянку вираховується виходячи із 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Позивач посилається у позові також на те, що відповідно до п. 9 договору оренди земельної ділянки орендар зобов`язується виплачувати орендареві орендну плату за користування земельною ділянкою протягом терміну встановленого в договорі оренди у розмірі 2,5 % від грошової оцінки земельної ділянки та поступово збільшувати цю плату залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану Орендаря. Зазначений пункт договору позивач трактує як такий, що передбачає безумовне збільшення плати з орендної плати з боку орендаря, проте, це суперечить іншим умовам договору оренди, зокрема, п. 13 договору оренди, відповідно до якого розмір орендної плати переглядається у разі: змін умов господарювання, передбачених договором, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно із ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Проте, сторони не вносили змін до договору оренди земельної ділянки, зокрема, і до п. 9, де визначено розмір орендної плати.

У п. 9 договору оренди земельної ділянки збільшення орендної плати за земельну ділянку пов`язано виключно із результатами господарської діяльності та фінансово-економічного стану Орендаря, тобто залишення сталими, у порівняно із попереднім період показники господарської діяльності та фінансово-економічного стану Орендаря або їх зниження виключають обов`язок Орендаря щодо підвищення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, протягом терміну встановленого в договорі оренди.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 08.06.2022 року у справі № 1303/1459/12).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були повно та всебічно досліджені в судовому засіданні й надавши їм належну оцінку, відповідно до норм матеріального й процесуального права, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається як на підставу позову, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову суд відмовляє в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати позивача віднести за її рахунок.

На підставі ст. ст. 626,629 ЦК України, ст.ст. 12,13,141,263-265 ЦПК України ,суд-

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива» про стягнення недоплаченої суми орендної плати,- відмовити.

Судові витрати позивача віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Суддя Руденко В.В.