Справа № 368/1952/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Токовенко Н.О.

За участі:

Відповідач - приватний нотаріус Руденко А.В.

Третя особа - ОСОБА_1

Представник третьої особи - авдокат Матюшенков Д.В.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Руденка Андрія Володимировича, третя особа, - ОСОБА_1 , - про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, суд, -

В С Т А Н О В И В :

26.03.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову (після усунення недоліків, - первинна заява надійшла до суду 13.03.2025 року), в прохальній частині якої позивач просить суд винести рішення у виді ухвали, на підставі якої:

1. Вжити заходів забезпечення позову у цивільній справі №368/1952/24 та накласти арешт на:

- Житловий будинок загальною площею 79,1 кв.м, житлова площа 57,8 кв.м, до якого примикає прибудова (А) та ганок (N), з підсобними приміщеннями. За адресою: АДРЕСА_1 .

- Земельна ділянка, кадастровий номер :01:404:0068, площею 0.0767 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Заборонити будь-яким особам, у тому числі відповідачу та третій особі, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо відчуження зазначеного майна, у тому числі продаж, дарування, обмін або передачу у власність третім особам, до вирішення справи по суті.

3. Внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про заборону відчуження та обтяження зазначеного майна.

Вимоги, викладені в прохальній частині заяви про забезпечення позову, - позивач в мотивувальній її частині обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

- У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 368/1952/24 за його позовною заявою до Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Руденко А. В., третя особа ОСОБА_1 , про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини.

Позов стосується майнових прав позивача на спадкове майно, що належало його покійній дружині ОСОБА_3 . У зв`язку з цим виникає необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене майно.

Відповідно до статей 151-153 Цивільного процесуального кодексу України, суд може вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. У даному випадку існує реальна загроза відчуження або зміни власника майна, що може ускладнити виконання можливого позитивного рішення суду.

Згідно з положеннями Цивільного кодексу України (ст. 1220, ст. 1221), - спадкування здійснюється за законом, якщо інше не передбачено заповітом. Згідно з чинним законодавством, майно померлої є об`єктом спадкування та належить спадкоємцям першої черги, до яких відноситься чоловік померлої.

Спадкове майно включає:

1. Житловий будинок загальною площею 79,1 кв.м, житлова площа 57,8 кв.м, до якого примикає прибудова (А) та ганок (14), з підсобними приміщеннями:

- душ (Б),

- туалет (В),

- сарай (Г),

- сарай (Д),

- погріб (Ж),

- паркан (Н).

Цей будинок з усіма спорудами знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок було набуте ОСОБА_3 на підставі Договору дарування від 03.03.2009 року.

Земельна ділянка, кадастровий номер :01:404:0068, площею 0.0767 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Ця земельна ділянка була отримана ОСОБА_3 шляхом приватизації, а державну реєстрацію земельної ділянки було проведено 01.06.2016 року.

Це майно було набуте лише ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом її особистої власності відповідно до статей 60, 61 Сімейного кодексу України (СК України). Водночас, зазначене майно є частиною спадщини померлої дружини позивача.

Зокрема, до спадкової справи №60/2021, відкритої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Руденко A.B. після смерті спадкодавця, було подано заяви про прийняття спадщини від нього - ОСОБА_2 , та його дочок - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Після відкриття спадкової справи, ОСОБА_5 подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Проте, додатково до цієї заяви, також була подана заява, нібито підписана ним - ОСОБА_2 , про відмову від спадщини, що є підробленою.

Відповідно до положень статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, - просить суд вжити заходів забезпечення позову у справі за його позовом щодо визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, що є предметом спору, а саме:

- Житловий будинок загальною площею 79,1 кв.м, житлова площа 57,8 кв.м, до якого примикає прибудова (А) та ганок (N), з підсобними приміщеннями. За адресою: АДРЕСА_1 .

- Земельна ділянка, кадастровий номер :01:404:0068, площею 0.0767 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушеного права.

1. Існує реальна загроза відчуження або обтяження зазначеного нерухомого майна, що може призвести до неможливості виконання судового рішення, а саме:

- Відповідач може здійснити дії з відчуження, передачі у заставу або обтяження майна, що унеможливить його використання для виконання рішення суду.

- У разі зміни власника майна виконання рішення про повернення або стягнення майна буде значно ускладнене, що порушить мої права як позивача.

Вжиття запропонованих заходів не порушує прав відповідача, оскільки не перешкоджає користуванню майном, але унеможливлює його незаконне відчуження до завершення судового розгляду.

Наявні достатні підстави вважати, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а отже, суд повинен забезпечити можливість їх виконання у майбутньому.

Зважаючи на реальну можливість відчуження або реєстрації права власності на зазначене майно без участі позивача, його прав та законних інтересів, вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на це майно та заборони його відчуження.

Крім того, зазначає, що він є інвалідом 2 групи, потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідними документами (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 ). Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», я звільнений від сплати судового збору за подання цієї заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 150-153 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач просить задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині його позовної заяви.

13.03.2025 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/1952/24, провадження № 2 - з/368/4/25.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 26.03.2025 року, - позивач ОСОБА_2 , - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу суду надійшла письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без його участі в зв`язку з поважною причиною, - поганим станом здоров`я, проте, - просить задовольнити його заяву про забезпечення позову.

В підготовчому судовому засіданені, яке відбулося 26.03.2025 року, відповідач, - приватний нотаріус Обухівського нотаріального округу Руденко А.В., - заперечував проти задоволення заяви позивача, так як вважає її необгрунтованою.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 26.03.2025 року, - представник третьої особи, - ОСОБА_1 , - адвокат Матюшенков Д.В., - заперечував проти задоволення заяви позивача про задоволення позову.

Свою правову позицію щодо відмови у задоволенні заяви позивача про забезпеченні позову представник відповідача обгрунтовував тим, що, на його думку, - позивачем в його заяві про забезпечення позову взагалі не наведені достовірні, реальні ризики відчуження спірного майна, адже домоволодіння, на яке просить накласти арешт на відчуження майна, - є єдиним житлом третьої особи (його довірительки), окрім неї, - в даному будинку проживають ще її чоловік та малолітня дитина третьої особи.

Вважає, що накладенням арешту на майно третьої особи, - будуть зачіпатися інтереси інших осіб, - чоловіка третьої особи та малолітньої дитини.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 26.03.2025 року, - третя особа, - ОСОБА_1 , - підтримала правову позицію її представника, - адвоката Матюшенкова Д.В, при цьому додатково зазначила наступне:

- будинок, на який просить позивач накласти арешт, - є її єдиним житлом.

В даному будинку, окрім неї, - проживають ще її чоловік та їхня спільня малолітня дитина.

- Вона не має ніяких намірів відчужувати даний будинок, адже це її єдине житло, і вона не має більше житла, де б проживала.

Окрім того, - вважає, що накладенням арешту на майно, - це може викликати в неї складнощі в побуті, - обслуговування цього майна (сплати коштів за надані послуги).

Суд, розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову, вислухавши думку інших учасників процесу (відповідача, третьої особи та її представника), які заперечували проти задоволення заяви, дослідивши матеріали справи (в частині, що стосується процесуального питання забезпечення позову), приходить до висновку щодо відмови в задоволенні заяви позивача, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

16.12.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Руденка Андрія Володимировича, третя особа, - ОСОБА_1 , - про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, в прохальній частині якого позивач просив суд винести рішення, на підставі якого:

1. Визнати заяву про відмову від прийняття спадщини, подану 20 серпня 2021 року, недійсною на підставі підробленого підпису, що не належить ОСОБА_2 .

2. Зобов`язати Приватного нотаріуса Руденка A.B. внести зміни до спадкової справи №60/2021, виключивши цю заяву із матеріалів справи.

Вимоги, викладені в прохальній частині заяви, позивач в мотивувальній її частині обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , дружина позивача - ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_3 заповіту складено не було, тому спадкування відбувалося за законом.

Позивач, ОСОБА_2 , є спадкоємцем першої черги після смерті своєї дружини, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з положеннями Цивільного кодексу України (ст. 1220, ст. 1221), спадкування здійснюється за законом, якщо інше не передбачено заповітом. Згідно з чинним законодавством, майно померлої є об`єктом спадкування та належить спадкоємцям першої черги, до яких відноситься чоловік померлої.

Спадкове майно, що належало померлій ОСОБА_3 , включає:

1. Житловий будинок загальною площею 79,1 кв.м, житлова площа 57,8 кв.м, до якого примикає прибудова (А) та ганок (Н), з підсобними приміщеннями:

- душ (Б),

- туалет (В),

- сарай (Г),

- сарай (Д),

- погріб (Ж),

- паркан (Н).

Цей будинок з усіма спорудами знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цей житловий будинок було набуте ОСОБА_3 на підставі Договору дарування від 03.03.2009 року.

2. Земельна ділянка, кадастровий номер :01:404:0068, площею 0767 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Ця земельна ділянка була отримана ОСОБА_3 шляхом приватизації, а державну реєстрацію земельної ділянки було проведено 01.06.2016 року.

Це майно було набуте лише ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом її особистої власності відповідно до статей 60, 61 Сімейного кодексу України (СК України). Водночас, зазначене майно є частиною спадщини померлої дружини позивача.

Окрім того, під час перебування у шлюбі між Позивачем та ОСОБА_3 було набуте спільне майно подружжя, а саме:

- Житловий будинок, загальною площею 100,2 кв.м, житлова площа 70,2 кв.м, з відповідними будівлями та спорудами:

- сарай (Б 1);

- літня кухня (Б2);

- гараж (БЗ);

- убиральня (В);

- погріб (П), -

- що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право власності на житловий будинок видано Кагарлицькою міською радою народних депутатів 23.11.1989.

2. Земельну ділянку, кадастровий номер :01:404:0069, площею 0.0767 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата державної реєстрації: 07.07.2016.

3. Транспортні засоби:

- ЗИЛ-ММЗ модель 4502,1982 року випуску, об`єм двигуна 6000 куб. см, зареєстрований в ТСЦ МВС під номером №3242;

- VOLKSWAGEN модель Т5, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1900 куб. см, зареєстрований в ТЕЦ МВС під номером №3242.

Зокрема, до спадкової справи №60/2021, відкритої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Руденко А.В. після смерті спадкодавця, було подано заяви про прийняття спадщини від нього, - ОСОБА_2 , та його дочок - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Після відкриття спадкової справи, ОСОБА_5 подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Проте, додатково до цієї заяви, також була подана заява, нібито підписана ним - ОСОБА_2 , про відмову від спадщини, що є підробленою.

Також, під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 368/707/24, яка знаходиться у провадженні Кагарлицького районного суду Київської області, ним, ОСОБА_2 , було виявлено копію заяви про відмову від прийняття спадщини, яка нібито подана від його імені. Зазначена заява містить підпис, який, на його переконання, не є його і має візуальні ознаки, що суттєво відрізняються від мого справжнього підпису.

Такі ознаки, зокрема, включають: невідповідність почерку, нахилу букв, їх пропорцій, а також інших графологічних характеристик, властивих йогоу підпису, що може свідчити про підробку підпису на вказаному документі.

Він, - ОСОБА_2 категорично заявляє, що не підписував зазначену заяву, і підпис на ній є підробленим.

Ця заява, що міститься у матеріалах спадкової справи, є фальсифікацією. За таких обставин позивач звертається до суду з вимогою визнати недійсною заяву про відмову від спадщини, оскільки вона була подана без його волевиявлення та підписана без його участі.

Згідно з ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадкування майна померлого здійснюється за законом, якщо не передбачено інше у заповіті. Спадкове майно. яке належало ОСОБА_3 , підлягає спадкуванню за законом, і його належить поділити між законними спадкоємцями, серед яких є й позивач, ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, правочин визнається недійсним, якщо він вчинений без волі особи, або якщо підпис є підробленим. У випадку наявності підробленого підпису на заяві про відмову від прийняття спадщини, така заява не має юридичної сили. Позивач вказує на те, що заява про відмову від спадщини була подана без його волі, і підпис на ній є підробленим. У зв`язку з цим, відповідно до норм ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 358 Кримінального кодексу України, підробка підпису є підставою для визнання цієї заяви недійсною.

Заява про відмову від спадщини має бути подана добровільно, із чітким вираженням волі спадкоємця.

У даному випадку позивач не підписував заяву про відмову від спадщини, і ця заява не є його правочином. Отже, на думку Позивача заяву про відмову від спадщини необхідно визнати недійсною.

Крім того, зазначає, що він є інвалідом 2 групи, потерпілим внаслідок аварії на Чорнобшьській АЕС, що підтверджується відповідними документами (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 ). Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», я звільнений від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст. ст. 215, 358 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 11, 81 Цивільного процесуального кодексу України, - позивач просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги).

16.12.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно, - справа № 368/1952/24, провадження № 2/368/926/24.

06.01.2025 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 14.02.2025 року.

Отже, - як вбачається з мотивувальної та прохальної частини позовної заяви в рамках даного цивільного провадження, - позивачем оспорюється його письмова заява про добровільну відмову від частки в спадковій масі, яка залишилася після смерті дружини позивача (матері третьої особи в даному цивільному провадженні), - померлої ОСОБА_3 .

До спадкової маси, яка залишилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 входять, зокрема, - і житловий будинок, який належить на праві приватної власності третій особі, - ОСОБА_1 (рідній дочці позивача, та рідній дочці померлого спадкодавця, - ОСОБА_3 ).

Відповідно, - позивач вважає, що наявністю оспорюваної ним письмової заяви про відмову від своєї частки, - позивач був усунутий від спадкової трансмісії, а тому, - не отримав належну йому частину частки майна з спадкової маси, яка за життя належала спадкодавцю ОСОБА_3 .

З метою, на думку позивача, - усунення перешкод у виконанні рішення, - в разі гіпотетичного задоволення його позову, - він і просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якого накласти арешт на майно третьої особи (у виді будинку та земельної ділянки під нею).

- Перш за все, - суд зазначає, що, яку вбачається від позовної заяви в даному кримінальному провадженні, - предметом позову не є поділ майна, визнання права власності на майно, - тобто, - даний позов має немайнових характер, так як в ньому оспорюється лише заява про відмову від прийняття спадщини.

Суд зазначає, що дана заява про забезпечення позову мала б доречніший характер, як би позивач об`єднав в одному позові позовні вимоги немайнового та майнового характеру, проте, - позивач, на жаль, - таким правом не скористався.

Відповідно, - в даному позорві (з огляду на предмет спору), - між сторонами, - між позивачем та третьою особою, як де юре, так і де факто відсутній майновий спір.

Суд зазначає, що, на думку суду, - в мотивувальній частині заяви про забезпечення позову, - не наведені достатні ризики того, що третя особа має намір здійснити майно, чи робила спроби вчинення таких дій.

Відповідно, - суд вважає, що позивачем в заяві про забезпечення позову, - не наведено необхідних, належних, допустимих, достатніх та розумних підстав вважати, що третя особа, - ОСОБА_1 , - має намір відчужити своє єдине житло.

Напроти, - судом встановлено в судовому засіданні, що будинковолодіння, на яке просить накласти арешт позивач, та яке належить третій особі, - є єдиним житлом третьої особи.

А, враховуючи той факт, що позивач та третя особа, - є рідними людьми, (які, на жаль, - мають просто негативні відносини), - проживають фактично в одному дворі (будинок позивача та будинок третьої особи знаходяться на одному дворі, хоча земельні ділянки і розділені та їм присвоєно кадастроі номери), - то відчуження домоволодіння третьою особою, - має доволі необгрунтований позивачем факт, вчинення якого, - на думку суду, - мізерне.

Окрім того, - третя особа, - ОСОБА_1 , - проживає в своєму єдиному житлі не сама, - так як вона одружена, в цьому будинковолодінні проживають ще і її чоловік, та двоє дітей третьої особи, причому одна дитина, - малолітня.

Суд наголошує на тій обставині, що наявність в житлі зареєстрованої малолітньої дитини, - і так спрчиняє третій особі додаткові процесуальні перепони для відчуження житла, в якій проживає малолітня особа (з залученням дозволів органу опіки та піклування, додаткових обмежень в нотаріусів, тощо).

Суд зазначає, що вищевказані особи (чоловік третьої особи, її діти), - не є учасниками даного цивільного процесу, проте, - даним забезпеченням позову зачіпаються їх законні права та інтереси в ракурсі проживання та розпорядження.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що відсутня реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду (в спорі немайнового характеру), окрім того, суд вважає, що позивач належним чином не обгрунтував той факт, що невжиття заходів забезпечення, - може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернулася до суду з позовною заявою.

Крім того, - суд вважає, що в даному цивільному провадженні слід позивачу навести лад з сторонами (позивачем, відповідачем, третіми особами, - як на стороні позивача, так і на стороні відповідача), так як суд вважає, що в такому вигляді сторони, як їх зазначив позивач, - виглядають юридично не коректно.

Суд вважає, що відсутній існує ризик в тому, що під час судового розгляду, нерухоме та рухоме майно може бути відчужене третім особам, що в свою чергу, - утруднить відновлення Позивачу своїх прав та збільшить розмір витрат та додатковий час та, - на витребування майна у добросовісного набувача.

Суд вважає, що забезпеченням в тому вигляді, яке вказує позивач, - порушуються інтереси інших осіб (чоловіка третьої особи, її дітей, одна з дітей малолітня), а тому лише гіпотетичні уявлення позивача про можливість відчуження майна (причому, - в спорі немайнового характеру), - не можуть бути взяті до уваги судом.

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред 'явлення позову, так і на будь- якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд вважає, що відмова суду у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, - не впливає на ефективний захист позовних вимог позивача, які зазначені в прохальній частині його заяви (спір немайнового характеру).

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Таким чином, - позивачем не наведено доказів на підтвердження того факту, що третя особа порушує законні права Позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом здійснено оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Щодо даного пукту, то суд зазначає, що накладення арешту на майно (єдине житло третьої особи), - ніяким чином не впливає на автентичність чи не автентичність заяви позивача про відмову від спадщини.

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Як зазначено судом вище, - видом забезпечення позову, на якому наполягає позивач, - порушуються права інших осіб, - чоловіка третьої особи, - дітей третьої особи, причому, - одна дитина малолітня (віком до 14 років).

Суд зазначає, що забезпечення позову, про яке просить позивач, - не відповідає вимогам адекватності в розумінні ЦПК України.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

На жаль, - суд костатує факт того, що мотивувальна частині заяви позивача про забезпечення позову, - вищевказаним критеріям, - не відповідає, - що і є підставою для відмови судом в забезпеченні позову.

Судж роз`яснює позивачу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, - заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів Позивача від можливих недобросовісних дій з боку учасників процесу з тією метою, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Проте, - позивачем реальної мети застосування такого виду забезпечення позову, - в мотивувальній частині його заяви, - не зазначено.

Суд, з огляду на матеріали справи, - переконаний, що в сторін по справі, а саме, - в позивача та третьої особи, - існують ральні, усталені неприязні відносини, наслідком чого і є недобросовісне здійснення юридично значущих дій позивачем, які, на його думку, - приносять незручності третій особі.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси Позивача, права якого можуть бути порушені у зв`язку із незастосуванням відповідних заходів.

В даному випадку, - суд вважає, що незастосування заходів забезпечення позову в тому вигляді, які вони зазначені в прохальній частині заяви позивача про забезпечення позову (з урахуванням предмету позову, яким є оспорювання письмової заяви про відмову від частки в спадщині), - ніяким чином не порушуються права позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд зазначає, що майно, на яке просить накласти арешт позивач, - не належить відповідачу, а належить взагалі третій особі, причому, позивачем не зазначено, на якій стороні ця третя особа в процесі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність' виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Слід вважати, що на даний час відсутня реальна загроза унеможливлення виконання рішення суду по позовних вимогах, які зазначені в прохальній частині позовної заяви.

Рішення Конституційного суду України.

В п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 -33/2004 зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

В п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

В даному випадку суд вважає, що заява ро забезпечення позову, - не відповідає вимогам законності та справедливості.

Норми ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 2 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вважаю, що заява про забезпечення позову відповідає вимогам ч. 2 ст. 441, ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Смлід зазначити, що копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

Згідно ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні в разі неявки всих учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Відповідно, ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Норми ППВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , надалі Постанова.

Згідно п. 1 Постанови звернути увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ) (далі - ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК ( 1618-15 ), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 Постанови вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК ( 1618-15 ) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів (наприклад, ст. 53 Закону України від 23 грудня 1993 р. N 3792-ХІІ ( 3792-12 ) в редакції Закону від 11 липня 2001 р. N 2627-ІІІ ( 2627-14 ), з наступними змінами) "Про авторське право і суміжні права".

Згідно п. 4 Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно п. 6 Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необгрунтованими. Тому, допускаючи забезпечення позову, суд відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК ( 1618-15 ) вправі покласти на позивача обов`язок внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову (проте її розмір не повинен перевищувати розміру ціни позову). За змістом цієї норми суд (суддя), визначивши вид забезпечення позову та розмір застави, повинен зазначити у відповідній ухвалі, що остання звертається до виконання негайно після внесення предмета застави у повному розмірі.

Якщо заходи забезпечення позову вживаються за ініціативою прокурора або осіб, яким за законом надано право звертатися до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб, то їх заява має бути у будь-який спосіб підтверджена особою, в інтересах якої вони діють, оскільки відшкодування можливих збитків і його забезпечення здійснюється лише за рахунок цієї особи.

Норми Європейського права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ЕТS N 005 (далі - Конвенція) та практика Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір шодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України зазначив, шо засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як неодноразово наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Отже, враховуючи об`єктивні обставини справи, які встановлені в судовому засіданні (в яке, - позивач не з`явився без поважних причин, - так як не подав будь яких документів про стан здоров`я чи перебування в лікарській установі на амбулаторному чи стаціонарному лікуванні), - суд вважає, що викладені обставини позивачем в мотивувальній частині заяви про вжиття заходів про забезпечення позову, та які судом наведені вище, - з точки зору прва, - не мають ознаки обґрунтованості, а тому суд, - дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, оцінюючи ризики невиконання рішення суду, в разі гіпотетичного задоволення позову, оцінивши мету забезпечення виконання рішення суду, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, - суд, вважає, що клопотання позивача про забезпечення позову, - не підлягає задоволенню,

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ЕТS N 005 (далі - Конвенція), практикою Європейського суду з прав людини, як джерела права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 -33/, п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003, п.п. 1, 2, 4, - 6 ППВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст. 149, 150, 153, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259 261, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Руденка Андрія Володимировича, третя особа, - ОСОБА_1 , - про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини.

Ухвала на підставі п. 4 ч. 1 ст. 353 ЦПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частинісдового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ч. 2ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скаргаподана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 35 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редкцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Закаблук