КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4491/2025
Справа № 364/501/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 квітня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Володарського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Ткаченко О.В. в смт. Володарка 15 жовтня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2024 року позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4635034 від 18 жовтня 2021 року в сумі 19801 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Позов мотивував тим, що ТОВ «Мілоан» та відповідачем по справі ОСОБА_1 18 жовтня 2021 року було укладено кредитний договір № 4635034, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 7000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору, зі сплатою платежу кредиту, процентів та комісії, строком до 17 листопада 2021 року. ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання, проте відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка станом на 23 лютого 2022 року становить 19801,18 грн., з яких: 4714,50 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 15086,68 грн. - прострочена заборгованість за відсотками. 23 лютого 2022 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 81-МЛ, згідно умов якого ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4635034 від 18 жовтня 2021 року.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 4635034 від 18 жовтня 2021 року в сумі 19801,18 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та протиправність рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеним кредитним договором в розмірі 19801,18 грн. Так, позивачем надано до суду копії договору про споживчий кредит № 4635034, без жодних підписів сторін, а також довідки, розрахунки та правила за підписом позивача чи його представника. Разом із тим, позивачем не додано до позовної заяви жодного належного доказу на підтвердження існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у розмірі 19801,18 грн., у матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, вважав, що позивачем не надано жодного належного доказу отримання кредиту відповідачем, відсутній розрахунок заборгованості на суму 19801,18 грн., договір не містить жодного підпису, а відтак не доведено, що сторони дійшли згоди щодо умов саме цього договору та погодили його. Позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Однак суд першої інстанції не врахував викладену у відзиві позицію відповідача та прийняв рішення без урахування заперечення і пояснень відповідача, що призвело до порушення права відповідача на захист.

Наголошував, що додані до позову докази, а саме договір про споживчий кредит, не містить жодних підписів, ні власноручних, ні електронних цифрових, тому не може розцінюватися як доказ в обґрунтування позовних вимог, оскільки не підтверджує волевиявлення відповідача на укладення саме цього договору, а є лише роздрукованим текстом, жодних інших доказів укладення договору з відповідачем не надано, як і факту передачі коштів.

Вказував, що жодні із наданих позивачем документів не є належними та допустимими доказами отримання відповідачем грошових коштів. Наводив зміст ст. 1046, 631 ЦК України, вказував, що позивачем не доведено обставину набрання чинності кредитним договором, відповідно і зобов`язання за таким договором виконуватися не можуть, оскільки не виконані обов`язки кредитора.

Зазначив, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення, яке підлягає скасуванню.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вище вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4635034, який був підписаний одноразовим ідентифікатором F61966, відповідно до якого, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 7000,00 грн. а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 17 листопада 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених умовами кредитного договору (а. с. 6 - 11).

Згідно п. п. 1.5.1, 1.5.2 та 1.6 договору, комісія за надання кредиту складає 700,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Процентна ставка за користуванням кредитом становить 2625,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Процентна ставка за користуванням кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором фіксована.

Також судом першої інстанції було встановлено, що 18 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 7000,00 грн. шляхом їх перерахування на поточний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а. с. 13).

ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23 лютого 2022 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №4635034 від 18 жовтня 2021 року (а. с. 17 - 21).

Судом встановлено, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №4635034 від 18 жовтня 2021 року було передано позивачу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23 лютого 2022 року (а. с. 17 - 23).

06 березня 2024 року відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. №21699670/46 від 06 березня 2024 року, та надано термін для добровільного врегулювання відповідачем зобов`язання (а. с. 24).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №4635034 від 18 жовтня 2021 року, в зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, сума загальної заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить у розмірі 19801,18 грн., з яких: 4714,50 грн. заборгованість за сумою кредиту; 15086,68 грн. заборгованість за сумою відсотків; 00,00 грн. заборгованість за комісією.

Апеляційний суд не може погодиться з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало суду копію договору про споживчий кредит № 4635034 від 18 жовтня 2021 року, копію паспорту споживчого кредиту № 4635034, копію анкети-заяви на кредит № 4635034 від 18 жовтня 2021 року, копію довідки про ідентифікацію, а також копію платіжного доручення № 58934331 від 18 жовтня 2021 року. У договорі зазначено, що він укладений в електронній формі та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Разом з тим, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання ОСОБА_1 електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало довідку ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, яка підтверджує ідентифікацію ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору № 4635034 від 18 жовтня 2021 року. Акцепт договору підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором F61965, час відправки ідентифікатора: 18 жовтня 2021 року о 00:09:41, номер телефону : НОМЕР_2 (а. с. 12).

Проте надана довідка була сформована попереднім кредитодавцем ТОВ «Мілоан» і не може вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації ОСОБА_1 при укладенні договору.

Так, матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 ідентифікатора F61965 та підписання ним кредитного договору.

Фактично, зазначене є лише твердженням позивача, оскільки підтверджується створеними останнім доказами, які неможливо перевірити та які не узгоджуються з жодним доказом не створеним самим позивачем.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду жодних належних та допустимих доказів надання ОСОБА_1 кредиту за договором про споживчий кредит № 4635034 від 18 жовтня 2021 року.

Позивач надав копію платіжного доручення 58934331 від 18 жовтня 2021 року на суму 7000 грн., яке підписане посадовою особою ТОВ «Мілоан» з прикладенням печатки товариства (а. с. 13). Проте воно не може вважатися належним доказом надання ОСОБА_1 кредиту на підставі вказаного договору, оскільки за формою та змістом не відповідає вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» у відповідній редакції. Надана ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» копія платіжного доручення не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу.

В матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який згідно вказаного платіжного доручення здійснювалося перерахування коштів, належить саме ОСОБА_1

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору про споживчий кредит № 4635034 від 18 жовтня 2021 року, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу.

У відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Вважаючи, доведеним перехід права вимоги до позивача, суд першої інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки прав вимоги від первісного кредитора до позивача.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що в матеріалах справи відсутні докази переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», що позивач в якості доказів зазначених обставин надав копію договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23 лютого 2022 року, який не підписано та не завірено печатками другої сторони даного правочину. Фактично доданий витяг є документом, що надрукований позивачем та підписаний його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документа.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частини перша та друга статті 95 ЦПК України).

Таким чином, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Зазначена позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17.

Фактично наданий суду витяг не є витягом з оригінального реєстру боржників, оскільки являє собою аркуш паперу, на якому позивачем надрукована певна інформація, яка на його думку відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників, що є додатком до договору відступлення прав вимоги. Іншими словами, зазначений документ є лише твердженням позивача, яке підлягає доведенню на загальних підставах.

При цьому суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що поданий в такий спосіб витяг не є ідентичним поданню стороною письмового доказу в розумінні ст. 95 ЦПК України, та не є копією, як оригіналу документу (реєстру) так і витягу з нього.

У відповідності до вимог ч. 2-5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оскільки оригінальний реєстр боржників є документом, що підписується всіма учасниками правочину, витяг з нього, як його частина, що стосується конкретного боржника, також має бути підписана як «Фактором» так і «Клієнтом».

Відсутність підпису «Фактора» на витягу з реєстру боржників не дає суду підстав вважати доведеним факт передачі права вимоги таким фактором «Клієнту», тільки тому, що останній стверджує про таку передачу.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів передачі права вимоги від первісного кредитора до позивача за договором № 4635034 від 18 жовтня 2021 року, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором на користь позивача.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем наявності в нього права вимоги за вказаним договором та наявності у відповідача заборгованості за цим договором в зазначеній позивачем сумі.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача понесені ним витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (м. Львів вул. Смаль-Стоцького, 1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 3633,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.