ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/206/25 Справа № 197/395/22 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 197/395/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач Виконавчий комітет Генічеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, заяву позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, про ухвалення додаткового рішення у справі № 197/395/22 по апеляційній скарзі Виконавчого комітету Генічеської міської ради на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Генічеської міської ради, третя особа Ізюмський відділ Державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Генічеської міської ради, третя особа Ізюмський відділ Державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позивачка просила суд: у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зняти обтяження №552241 від 16.05.2007, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1387997 від 04.04.2013 13:45:57, Ладика Олена Михайлівна, Генічеське районне управління юстиції, Херсонська обл.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припиненно обтяження №552241 від 16.05.2007, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1387997 від 04.04.2013 13:45:57, Ладика Олена Михайлівна, Генічеське районне управління юстиції, Херсонська обл.

В апеляційній скарзі відповідач Виконавчий комітет Генічеської міської ради просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу відповідача Виконавчого комітету Генічеської міської ради - залишено без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року - залишено без змін.

09 берерзня 2025 року позивачка ОСОБА_1 , від мені та в інтересах якої діє адвокат Васильєв П.С., звернулася до суду із заявою про розподіл судових витрат у справі № 197/395/22, яка мотивована тим, що 04.03.25 у судовому засідання адвокат Васильєв П.С. заявив клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Позивачкою доведено факт того, що за усі роки розгляду справи, понесено витрати на послуги адвоката, котрі слід стягнути з відповідача, а саме: авансовий платіж у розмірі 20 000,00 гривень; 40 000,00 гривень, як «гонорар успіху» після набрання законної сили рішенням суду, яким вищенаведений позов задоволено. При цьому, при зверненні до суду першої інстанції, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн., й питання про стягнення на її користь судових витрат судом не вирішено.

Посилаючись на викладене, просила суд: ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00,00 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Відповідач Виконавчий комітет Генічеської міської ради надав заперечення на вказану заяву та просив залишити її без задоволення, посилаючись на те, що вимоги сторони позивача, викладені у адресованій до Дніпровського апеляційного суду заяві про ухвалення додаткового рішення суду, є повністю необґрунтованими: в частині подання такої заяви з підстав невиконання стороною відповідача свого обов`язку, передбаченого ст. 134 ЦПК України, щодо подання до суду апеляційної інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку; в частині стягнення витрат на оплату судового збору в сумі 908 грн. та авансового платежу за надання правничої допомоги в сумі 20 000 грн. з підстав того, що зазначені витрати були понесені в суді І інстанції, а також у зв`язку з відсутністю належних доказів понесення позивачем витрат в сумі 20000,00 грн. та їх явною не співмірністю зі складністю справи та обсягом проведених робіт та з підстав обґрунтованого сумніву у тому, що ці витрати пов`язані виключно з розглядом справи № 197/395/22; в частині стягнення витрат в сумі 40 000 грн. у вигляді «гонорару успіху» - з підстав необов`язковості для суду зобов`язань, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, відсутності доказів їх необхідності та фактичного їх понесення позивачем, а також ознак спроби надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, зокрема, у судовому засіданні, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Васильєв П.С. повідомив, що докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані до суду у порядку, визначеному ЦПК України.

Відповідне судове рішення, за наслідками розгляду апеляційної скарги Виконавчого комітету Генічеської міської ради на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 рокуу цивільній справі №197/395/22, ухвалене судом апеляційної інстанції 04 березня 2025 року, а заяву про ухвалення додаткового рішення подано до суду 09 березня 2025 року, тобто в межах п`ятиденного строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а тому така заява підлягає розгляду по суті.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року залишено без змін рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року, то правові підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених учасниками справи під час розгляду справи судом першої інстанції, відсутні.

За таких обставин, заява позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, про ухвалення додаткового рішення у справі № 197/395/22 в частині розподілу судових витрат, понесених у суді першої інстанції, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позивачкою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Васильєв П.С., ставиться питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, професійну правничу допомогу позивачці ОСОБА_1 надавав адвокат Васильєв П.С. на підставі Ордеру Серії АЕ №1338491 від 03 лютого 2025 року, виданого на підставі Договору пр. надання правничої допомоги від 29 липня 2021 року (т. 2 а.с. 34).

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, адвокатом Васильєвим П.С. скеровано до суду клопотання про участь у всіх судових засіданнях у режимі відеоконференції (т. 2 а.с. 32-36) та прийнято участь у судовому засіданні 04 березня 2025 року (т. 2 а.с. 49-52).

Згідно Договору про надання правової допомоги від 29 липня 2021 року, оплата послуг адвоката здійснюється згідно з Додатковою угодою сторін (т. 2 а.с. 70-71).

Згідно Додаткової угоди від 29 липня 2021 року до Договору про надання правової допомоги від 29 липня 2021 року, замовник зобов?язується здійснити за цим договором на користь виконавця наступні оплати: авансовий платіж у розмірі 20 000,00 грн. та 40 000,00 грн. як «гонорар успіху» після набрання законної сили рішення суду, яким вищенаведений позов буде задоволено (т. 2 а.с. 72).

Згідно Акту приймання-передачі юридичних послуг від 06 березня 2025 року адвокат надав, а замовник прийняв послуги за цим Договором,а саме: юридичні послуги з підготовки необхідних документів до суду, участь у судових засіданнях у режимі відео конференції. У всіх судах та інстанціях, по судовій справі №197/395/22 ((т. 2 ас.. 73)..

Разом із цим, у постанові від 25 жовтня 2022 року у справі № 820/3681/18 (адміністративне провадження № К/9901/27069/19) Верховний Суд зазначив: «Розмір відповідної суми (витрат на правничу допомогу) має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) роз`яснено, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи у суді апеляційної інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, дійшла висновку, що обґрунтованими є вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000,00 грн., а тому заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 270, 381 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, про ухвалення додаткового рішення у справі № 197/395/22 по апеляційній скарзі Виконавчого комітету Генічеської міської ради на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Генічеської міської ради, третя особа Ізюмський відділ Державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Генічеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог заяви позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, про ухвалення додаткового рішення у справі № 197/395/22 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: