Справа № 700/344/25
УХВАЛА

07 квітня 2025 року Суддя Лисянського районного суду Черкаської області Бесараб Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся із заявою до ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви по суті спору.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що він є власником земельної ділянки площею 2,7267 га, кадастровий номер :02:001:0230 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адмінмежами с.Кам`яний Брід Звенигородського району Черкаської області. Право власності підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №785481 від 30.04.2010, що виданий на підставі рішення Лисянського районного суду №2-623 від 08.12.2009 року.

05.12.2024 року позивач дізнався, що 27.07.2024 року Державним реєстратором виконавчого комітету Лисянської селищної ради Черкаської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був зареєстрований договір оренди землі №б/н від 15.04.2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0230, площею 2,7267 га, яка знаходиться за адмінмежами с.Кам`яний Брід Звенигородського району Черкаської області. Номер запису про інше речове право 56066901. Однак, позивач не укладав та не підписував такий договір, а тому 09.12.2024 року звернувся до відповідача із листом щодо надання належного йому примірнику вищезазначеного договору оренди землі. 25.12.2024 року ОСОБА_1 отримав лист від ОСОБА_3 із копією договору оренди землі №б/н від 15.04.2023 року, що укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо вищевказаної земельної ділянки з оригіналом витягу з Державного реєстру речових прав №388958341 від 30.07.2024 року. З даного договору встановлено, що він укладений 15.04.2023 року, строк дії договору - сім років, орендна плата становить вісім відсотків від нормативної грошової оцінки, що на дату укладення договору складала 8092,55 грн.

Оскільки жодних договорів з відповідачем позивач не укладав, вважає, що відбувся самовільний захват земельної ділянки, у зв`язку з чим він вимушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. З метою запобігання подальшого порушення прав позивача, останній просить суд у порядку забезпечення позову заборонити ФОП ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:001:0230, площею 2,7267 га, в тому числі проведення передпосівних польових робіт, посіву будь-яких сільськогосподарських культур та/або овочевих культур, підживлення, а також збирання врожаю до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності у межах розгляду заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що заявник просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії на спірній земельній ділянці, в тому числі проведення передпосівних польових робіт, посіву будь-яких сільськогосподарських культур та/або овочевих культур, підживлення, а також збирання врожаю до набрання сили рішенням у даній справі.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтовує її тим, що забезпечення позову обраним ним способом направлено проти дій Відповідача щодо незаконного обробітку земельної ділянки, чим буде завдано матеріальної шкоди Позивачу.

Між тим, у заяві не вказано, яким чином невжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, та не надано жодних доказів на підтвердження доводів заяви, що не дозволяє суду пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем дій, які призведуть до матеріальних збитків, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення поданої заяви про забезпечення позову.

Таким чином, наслідки вжиття тих заходів, про які просить заявник, будуть ідентичними наслідкам, які б настали у разі вирішення судом спору на користь заявника.

З огляду на викладене, запропоновані заявником заходи забезпечення позову не є співмірними із предметом спору, який у даному випадку виник між сторонами, і за своїм змістом і способом фактично є вирішенням спору по суті, що відповідно до наведеної норми ч. 10 ст. 150 ЦПК України є неприпустимим.

На підставі викладеного суд вважає, що запропонований позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу проводити осінньо-польові та весняно-польові роботи є таким, що перешкоджатиме господарській діяльності відповідача, оскільки порушує презумпцію правомірності правочину.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Стороною заявника не доведений зв`язок між неприйняттям заявлених заходів забезпечення позову і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення в майбутньому.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до переконання, що стороною заявника не доведено обґрунтованість і співмірність заявленого виду забезпечення позову та предмету позову, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Наталія БЕСАРАБ