ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Суми

Справа №585/2142/23

Номер провадження 22-ц/816/413/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року в складі судді Цвєлодуб Г.О., ухваленого в м. Ромни, повне рішення складене 17 травня 2024 року, -

в с т а н о в и в :

25 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 вимоги якого 29 лютого 2024 року уточнила та просила поділити спільне сумісне майно, а саме: визнати право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:004:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати право приватної власності на 1/2 частину домоволодіння загальною площею 78,5 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, яке складається з житлового будинку, шлакоблочного, обкладеного цеглою (літера "А"); сараю (літера "Б"); сараю (літера "Е"); прибудови (літера "б"); гаражу (літера "В"); літньої кухні (літера "Г"); прибудови (літера "г"); погребу (літера "п/г" піл літерою "Г"); вбиральні (літера "У"); огорожі (літери "№, №1"); колодязю (літера "к"), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити в натурі холодильник вартістю - 4000 грн, сушку для овочів вартістю 600 грн, килим розміром 1,75 м x 2,5 м вартістю 2000 грн, праску вартістю 2000 грн, морозильну камеру вартістю 4500 грн, а всього майна вартістю 13100 грн; стягнути 93500 грн грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2004 року випуску.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 лютого 2005 року сторони зареєстрували шлюб, проте шлюбні стосунки вже фактично припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. За час шлюбу сторони набули у власність спірне майно, яке заявниця просить поділити, а за спірний автомобіль просить стягнути компенсацію половини його вартості.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:004:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину домоволодіння загальною площею 78,5 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., яке складається з житлового будинку, шлакоблочного, обкладеного цеглою (літера "А"); сараю (літера "Б"); сараю (літера "Е"); прибудови (літера "б"); гаражу (літера "В"); літньої кухні (літера "Г"); прибудови (літера "г"); погребу (літера "п/г" піл літерою "Г"); вбиральні (літера "У"); огорожі (літери "№, №1"); колодязю (літера "к"), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_1 в натурі холодильник вартістю - 4000 грн, сушку для овочів 600 грн, килим розміром 1,75 м x 2,5 м 2000 грн, праску 2000 грн, морозильну камеру 4500 грн, а всього на 13100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 123143,72 грн грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2004 року випуску.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірне домоволодіння і земельна ділянка придбані не за кошти подружжя, а за особисті кошти сина відповідача, тещі сина та особисті кошти відповідача. Побутова техніка взагалі не придбавались подружжям, доказів придбання цього майна позивачка не надала. Також відповідач не погоджується з оцінкою вартості автомобіля, який ще під час шлюбу був проданий за 40000 грн, а отримані кошти були витрачені в інтересах сім`ї, тобто оцінка автомобіля не відповідає його реальній вартості. Крім того, декілька висновків експерта містять різну оціночну вартість автомобіля та різні вихідні дані.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому зазначає, що домоволодіння та земельна ділянка придбані у шлюбі за договором купівлі-продажу, а тому доводи скарги що це нерухоме майно є особистою власністю відповідача є безпідставними. Звертає увагу, що не давала згоду відповідачу на продаж автомобіля, який був проданий дочці відповідача, а фактично знаходиться у його користуванні. Оціночна вартість автомобіля, який було продано без згоди одного з подружжя, визначається на день розгляду справи про поділ майна, а тому суд правомірно взяв до уваги висновок експерта та стягнув половину вартості автомобіля.

ОСОБА_2 повідомлений про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без нього, так як його явка не є обов`язковою, а позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 23 лютого 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2023 року.

За ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2015 року зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:004:0084, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2015 року зареєстроване право власності на домоволодіння загальною площею 78,5 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, яке складається з житлового будинку, шлакоблочного, обкладеного цеглою (літера "А"); сараю (літера "Б"); сараю (літера "Е"); прибудови (літера "б"); гаражу (літера "В"); літньої кухні (літера "Г"); прибудови (літера "г"); погребу (літера "п/г" піл літерою Т"); вбиральні (літера "У"); огорожі (літери "№, №1"); колодязю (літера "к"), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з повідомленням ТСЦ МВС №5944 №М-2аз від 03 травня 2023 року за ОСОБА_2 22 червня 2022 року було зареєстровано транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, сірого кольору, 2004 року випуску.

Також судом встановлено, що під час шлюбу сторонами придбано ноутбук вартістю 5000 грн, п`ять стільців вартістю 1000 грн, холодильник вартістю 4000 грн, сушку для овочів вартістю 600 грн, килим розміром 1,75 м x 2,5 м вартістю 2000 грн, праску вартістю 2000 грн, стіл кухонний вартістю 1500 грн, телевізор вартістю 8000 грн та морозильну камеру вартістю 4500 грн.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/119-24/643-АВ від 24 січня 2024 року ринкова вартість легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску (модельний рік 2005), VIN № НОМЕР_2 , пробіг 287303 км, об`єм двигуна 1896 см3, вид палива D, станом на 21 червня 2023 року може складати 246287,44 грн.

Вирішуючи спір, суд встановив, що спірне майно набуте подружжям у власність під час шлюбу, згоди щодо поділу цього майна сторони не досягнули, а відповідачем не спростовано факт придбання спірного рухомого і нерухомого майна подружжям. Відтак, з метою дотримання балансу інтересів обох співвласників суд вважав за доцільне поділити спірне майно в натурі, виділивши ОСОБА_1 частину побутової техніки на загальну вартість 13100 грн, а також визнавши за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки. Також суд взяв до уваги висновок експерта та стягнув з ОСОБА_2 123143,72 грн грошової компенсації за 1/2 частину від оціночної вартості проданого без згоди позивачки автомобіля.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

За вказаних вище норм права та встановлених у справі обставин вбачається, що спірне домоволодіння та земельна ділянка, набуті сторонами під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю у рівних долях, а відтак при поділі цього майна кожен з подружжя має право на 1/2 частину нерухомого майна.

Відповідачем не спростовано факт набуття нерухомого майна за відповідними договорами купівлі-продажу під час шлюбу, як і не доведено, що домоволодіння і земельна ділянка придбані за його особисті кошти, кошти його сина та кошти тещі сина. Жодного доказу на підтвердження цих обставин відповідач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надав.

Також відповідачем не доведено, що спірна побутова техніка під час шлюбу не придбавалась. Доводи апеляційної скарги в цій частині також не підтверджені жодними письмовим доказами.

Апеляційний суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тобто відповідач має надати суду докази, які спростовують доводи позивачки про придбання рухомого і нерухомого майна за кошти подружжя та в інтересах їх сім`ї.

Крім того, ст. 65 СК України регламентує право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, ч. 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки відчуження спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю, відповідачем проведено без згоди позивачки, тому місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення на користь останньої компенсації в розмірі 1/2 частини від вартості автомобіля.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача про те, що автомобіль було продано під час шлюбу за 40000 грн і виручена сума від продажу використана в інтересах сім`ї не заслуговують на увагу, оскільки заявник апеляційної скарги як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували вказані обставини, а тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Доводи скарги щодо існування декількох висновків експерта про оцінку спірного автомобіля колегія суддів апеляційного суду також не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції взято до уваги висновок експерта від 24 січня 2024 року № СЕ-19/119-24/643-АВ, який складено на виконання ухвали суду від 08 січня 2024 року про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цій справі. Вказану ухвалу суду відповідач в апеляційному порядку не оскаржував.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст. 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги немає.

З огляду на розмір ціни позову, дана справа є малозначною і в силу положень п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина