Справа № 1323/4060/2012 Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/811/653/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

07 квітня 2025 року суддя Львівського апеляційного суду Цяцяк Р.П., перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Карпюк Юлії Миколаївни представника ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки,

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2012 року заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 1323/4060/2012 було повністю задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (в подальшому «Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки (а.с. 57-59): згадане заочне рішення ніхто не оскаржував і таке набрало законної сили.

10 лютого 2014 року до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні у справі № 1323/4060/2012 звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) «АНСУ» (а.с. 61-64).

Як стверджується матеріалами справи, матеріалам за вищезгаданою заявою ТзОВ «АНСУ» про заміну стягувача у виконавчому провадженні було помилково присвоєно інший (окремий) номер справи, а саме: № 456/670/14-ц (а.с. 122).

03 березня 2014 року ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (вже у справі за помилковим № 456/670/14-ц) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про заміну стягувача було задоволено та ухвалено «замінити стягувача у виконавчому провадженні по справі № 1323/4060/2012» з Банку на ТзОВ «АНСУ (а.с. 125-126).

27 лютого 2025 року до Львівського апеляційного суду від адвоката Карпюк Юлії Миколаївни, представника відповідача ОСОБА_1 , поступила апеляційна скарга на вищезгадану ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2014 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні, тобто через майже 11 років після постановлення судом оскаржуваної ухвали.

Апеляційна скарга містить клопотання, в якому представник апелянта просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2014 року, мотивуючи його тим, що «про ухвалу про зміну сторони від 03.03.2014 року ОСОБА_1 не було нічого відомо до 7 лютого 2025 року, а саме до ознайомлення його представниці, адвоката Карпюк Ю.М. з матеріалами справи, та отримання копія оскаржуваної Ухвали.

До цього моменту ОСОБА_1 копію Ухвали не отримував, у судових засідання самостійно, чи через представників участі не брав, що підтверджується матеріалами справи.

Варто зазначити та звернути увагу суду що оскаржувана Ухвала суду не опублікована і в реєстрі судових рішень, тобто навіть теоретично і з такого джерела Боржник, ОСОБА_1 , не мав можливості дізнатись про існування такої Ухвали» (а.с. 201-208).

Матеріалами справи стверджується наступне.

Банком в обґрунтування заявлених ним позовних вимог до відповідачів до позовної заяви долучено укладений 01.09.2008 року з ОСОБА_1 (як «Позичальником») Кредитний договір, за умовами якого згаданий відповідач брав на себе зобов`язання письмово повідомляти Банк «не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів» про (зокрема) «зміну свого фактичного місця проживання» (пункт 4.3.6) і таким місцем проживання у згаданому Кредитному договорі зазначено АДРЕСА_1 (а.с. 10-12). Ця ж адреса Банком зазначена і у позовній заяві, як місце проживання всіх 3 (трьох) відповідачів по справі.

Судові повістки, надіслані судом першої інстанції на вищезгадану адресу на ім`я відповідача ОСОБА_1 , повернулися до суду з довідками пошти про те, що згаданий адресат за даною адресою «не проживає» (а.с. 45, 49), що у відповідності до частини 5 статті 74 ЦПК України (в редакції, яка була чинною станом на 2012 рік), вважалося врученням цих судових повісток належним чином і стало для суду правовою підставою для ухвалення по справі заочного рішення.

Окрім цього, згідно частини 9 статті 74 ЦПК України, в редакції чинній на момент розгляду справи, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Наведене підтверджується доданою до матеріалів справи публікацією в газеті (а.с. 53).

Апелянтом не подано до суду (не долучено до апеляційної скарги) доказів про письмове повідомлення ним Банку про «зміну свого фактичного місця проживання» (пункт 4.3.6 Кредитного договору).

Апелянт не звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення, зокрема з причин неповідомлення його судом про розгляд даної справи, що дає підстави для висновку про те, що йому було відомо про заочне рішення суду від 14 листопада 2012 року у справі №1323/4060/2012 і він погодився з ним, оскільки не оскаржував.

Як стверджується наявною у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацією, після 03 березня 2014 року (дата постановлення судом оскаржуваної ухвали) Стрийським міськрайонним судом Львівської області саме у справі № 1323/4060/2012 у період з 14.08.2015 року по 28.05.2024 року постановлялося ще 11 ухвал, у яких міститься посилання на те, що стягувачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (а не ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»).

Також, варто зазначити, що оскаржувана ухвала згадана і в інших судових рішеннях, а саме: ухвалі Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 серпня 2015 року (а.с. 173), опублікованої в ЄДРСР 18 вересня 2015 року, та в ухвалі Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28 травня 2024 року (т.1 ст.51 зворот) справи № 1323/4060/2012 (провадження № 4/456/82/2024), опублікованої в ЄДРСР 03 червня 2024 року, що свідчить про можливість боржника бути обізнаним про її існування.

Частиною 2 статті 358 ЦПК України встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1)подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2)пропуску строку на апеляційне провадження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Матеріалами справи безспірно стверджується, що апелянту ОСОБА_1 було відомо про справу № 1323/4060/2012 за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до нього та інших відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, так само, як було відомо про заочне рішення у цій справі від 14 листопада 2012 року, оскільки з заявою про перегляд цього рішення суду з підстав неповідомлення його судом про розгляд даної справи він не звертався.

Відповідно до статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії та одержувати копії судових рішень. Вони також зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Верховний Суд неодноразово підкреслював обов`язок сторін добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та обов`язками, а також виявляти зацікавленість у ході провадження у їхніх справах. Зокрема, у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №182/670/15-ц Верховний Суд зазначив, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання ними не допускається. Суд також послався на практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на обов`язок сторін з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у їхніх справах та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 підкреслила, що право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати заходів для скорочення періоду судового провадження.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто - не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений процесуальним законом строк, і такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною 3 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи допущені недоліки, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху для їх усунення, попередивши апелянта, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали апелянту буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Карпюк Юлії Миколаївни представника ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2014 року залишити без руху та надати апелянту строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання апелянтами даної ухвали.

Попередити апелянта, що у випадку невиконання у встановлений строк вимог даної ухвали (не усунення недоліків, які зазначені в описовій частині даної ухвали), йому буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Суддя Львівського апеляційного суду Цяцяк Р.П.