УХВАЛА

03 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 277/1299/23

провадження № 61-3756ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, відповідно до якого просила:

- встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 ;

- визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль «Volkswagen Caddy», 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , токарний станок ІК 62(624679) 1962 року виготовлення;

- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку у праві спільної сумісної власності ринкової вартості автомобіля у сумі 146 280 грн і токарного станка в сумі

35 000 грн.

Позов ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що наприкінці літа 2018 року вона почала проживати та вести спільне господарство із ОСОБА_2 . Вони мали спільний бюджет, спільне харчування, брали участь у спільних витратах на утримання житла та його ремонт, були разом присутні на сімейних святах. Вказувала, що під час спільного проживання ними було набуте майно, яке для неї є важливим та становить цінність, але після припинення стосунків, відповідач не вважає за необхідне ділити спільно набуте майно, забрав його собі і продовжує ним користуватися.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що ОСОБА_2 із 20 січня 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , а тому є неможливим встановлення факту спільного проживання у цей період ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ, на цих підставах, спірного майна.

20 березня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року, які просить скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачкою доведено всі ознаки фактичних шлюбних відносин й надані відповідні докази на підтвердження цих обставин. Однак судами не були враховані наміри сторін встановити стійкі відносини, притаманні шлюбу, факт ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету, взаємне матеріальне забезпечення та піклування. Вказує, що зареєстрований шлюб відповідача є формальним у зв`язку з тривалою відсутністю стосунків між ним та його офіційною дружиною. Натомість для ОСОБА_1 стосунки із ОСОБА_2 були реальними та справжніми, а наміри створити сім`ю - дійсними. Вважає, що

ОСОБА_2 зловживав її довірою, штучно формуючи в неї відчуття, що вони проживають у цивільному шлюбі. Крім того, до неї відповідач проживав у фактичному шлюбі з іншими жінками, одна з яких народила дитину.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки вперше касаційну скаргу на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала у строк, встановлений законом, проте ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2025 року касаційну скаргу було повернуто. Після чого ОСОБА_1 без зволікання подала повторну касаційну скаргу.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач ОСОБА_2

із 20 січня 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з

ОСОБА_4 .

Крім того, рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області

від 26 вересня 2023 року в справі № 277/969/23, яке набрало законної сили, витребувано на користь ОСОБА_2 із володіння ОСОБА_1 , зокрема, токарний верстат. При цьому встановлено, що ОСОБА_2 під час переїзду в с. Брідок із м. Василівки привіз власні речі, в тому числі і токарний верстат ІК62 (627649) 1962 року випуску.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (частина перша статті 36 СК України).

Стаття 25 СК України закріплює принцип одношлюбності, який означає, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже положення статті 74 СК України можуть застосовуватися виключно за умови, якщо жінка та чоловік які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не перебувають при цьому у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Практика суду касаційної інстанції з цього приводу є усталеною.

Так, Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 11 від 21 грудня

2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що при застосуванні статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14 (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі

№ 244/4801/13 (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13 травня 2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24), від 29 серпня 2024 року у справі № 691/1151/22 (провадження № 61-8898св24), від 12 березня 2025 року у справі № 336/1978/23 (провадження № 61-15936св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідною умовою є, зокрема, неперебування осіб у зареєстрованому шлюбі.

Встановлення судом факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою фактичних шлюбних стосунків і за своєю суттю альтернативою зареєстрованому шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними і відповідати моральним засадам суспільства.

Водночас юридичне визнання судом фактичних шлюбних стосунків за наявності зареєстрованого шлюбу з іншою особою, суперечить принципу одношлюбності, який закріплено у чинному законодавстві України.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, встановивши факт перебування відповідача із 1993 року у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, дійшли цілком обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 та неможливості застосування у розглядуваній справі положень статті 74 СК України для обґрунтування спільності спірного майна, набутого у 2018-2019 роках.

Оскаржені судові рішення не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22), у якій вирішувались вимоги про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки.

Принципи добросовісності та заборони суперечливої поведінки, про які зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду та на які посилається заявниця у касаційній скарзі, не спростовують необхідності застосування судами чітких та недвозначних законодавчих норм, згідно з якими в Україні багатошлюбність юридично не визнається.

За цих обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2024 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року

у справі № 277/1299/23.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2025 року у справі № 277/1299/23.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников