Справа № 216/6054/22
провадження 2/216/180/25
РІШЕННЯ

іменем України

31 березня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

за участі секретаря Кулініча О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 до російської федерації в особі Міністерства юстиції рф про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просять суд:

- стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції рф на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 000,00 гривень (три мільйони грн.);

- сятгнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції рф на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 000,00 гривень (три мільйони грн.);

- стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції рф накористь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 000,00 гривень (три мільйони грн.).

На обґрунтування позовних вимог зазначають, що чоловік та батько двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді військовослужбовця 11 гарматної артилерійської батареї 4 гарматного артилерійського дивізіону, військове знання молодший сержант.

02 вересня 2015 року чоловік та батько дйох дітей молодший сержант ОСОБА_4 виконуючи бойове завдання в Донецькій області вірний військовій присязі пов`язаний із захистом Батьківщини від збройної агресії Російської Федерації загинув, даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського Управління юстиції у Дніпропетровській області, серія НОМЕР_2 від 07.09.2015 року, актовий запис № 1032, повідомленням про смерть № 4057 від 02.09.2015 року виданого ТВО заступника військового комісара - начальника мсбілізаційного відділення, довідкою про причину смерті № 504 від 03.09.2015 року, витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 411 від 20.11.2015 року, відповідно до якого поранення молодшого сержанта «Гостра кровотеча». Вогнепальне поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки», яке послужило причиною смерті, пов`язані із захистом Батьківщини.

Внаслідок загибелі ОСОБА_4 , 1981 року народження його дружині та його дітям було завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: Із непоправною втратою чоловіка та батька двохх дітей, позивачі втратили сенс до життя, його загибель завдала позивачам безперервного, невгамовного душевного болю та страждання, що не дає можливості пристосуватися до нових умов життя, душа позивача кровоточить, позивач та її діти перенесли сильний емоційний стрес, який буде супроводжувати їх все життя, жахлива передчасна смерть чоловіка та батька двох дітей завдає душевних мук і психологічних страждань.

Вищезазначені обставини зумовили фактичні підстави звернення до суду з даним позовом.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав.

Судом враховано те, що відповідно до правових позицій, викладених у Постанові КЦС ВС від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства рф в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з рф.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та дослідивши матеріали справи.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк» (далі відповідачі), в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в розмірі 3000000,00 грн. на її користь та моральну шкоду в розмірі по 3000000,00 грн. на користь її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 квітня 2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче засідання.

12.05.2023 представником АТ «МР Банк» у встановлений ухвалою про відкриття провадження строк поданий відзив на позовну заяву.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетрвоської області від 25 квітня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

28 лютого 2025 року на адресу суду від представника заявника ОСОБА_5 надійшла заява про заміну неналежного відповідача.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетрвоської області від 06 березня 2025 року замінено у цивільній справі 216/6054/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 до Російської Федерації, Акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення моральної шкоди, первісних відповідачів російська федерація та АТ «МР БАНК» (попереднє найменування «СБЕРБАНК») на належного відповідача - російська федерація в особі Міністерства юстиції рф, яке розташована за адресою: 119049, ГСП-1, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будова 1).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав визначено ст. 16 Цивільного кодексу України.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Згідно свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюбу 24 листопада 2007 року.

Від шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народились дві доньки: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження актовий запис № 402 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження актовий запис №167.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді військовослужбовця 11 гарматної артилерійської батареї 4 гарматного артилерійського дивізіону, військове знання молодший сержант.

02 вересня 2015 року молодший сержант ОСОБА_4 виконуючи бойове завдання в Донецькій області пов`язаний із захистом Батьківщини від збройної агресії Російської Федерації загинув, даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського Управління юстиції у Дніпропетровській області, серія НОМЕР_2 від 07.09.2015 року, актовий запис № 1032, повідомленням про смерть № 4057 від 02.09.2015 року виданого ТВО заступника військового комісара - начальника мсбілізаційного відділення ОСОБА_7 , довідкою про причину смерті № 504 від 03.09.2015 року, витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 411 від 20.11.2015 року, відповідно до якого поранення молодшого сержанта «Гостра кровотеча». Вогнепальне поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки», яке послужило причиною смерті, пов`язані із захистом Батьківщини.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно з ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає:у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Стаття 28 Загальної декларації прав людини гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.

Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1,3 Основного Закону України).

Суд враховує, що преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки.

Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24.10.2005, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН.

Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву.

Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи.

Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.

У ст. 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації.

Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про оборону України», збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Силові дії російської федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974 року.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території України введено воєнний стан.

Відповідно до ч. 9 ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

При цьому, російська федерація не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки майну позивача. До таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20 (пункт 49).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2022 № 760/17232/20-ц (61-15925 св 21) зазначено наступне: «Визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд врахував таке: предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту).

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.

До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20 (пункт 58).

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою.

Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.

Суд також враховує, що російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією.

Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.

Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167цс20 (пункт 49).

Предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України.

Таким чином, рф є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якої проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивачів, та, відповідно, саме рф є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікована 17.07.1997 року). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009 року; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами.

Встановлено, що дії російської федерації, як відповідача, у вигляді збройної агресії дійсно спричинили моральну шкоду позивачам, так як загинув чоловік та батько двох спільних дітей, а тому така шкода має бути стягнута у судовому порядку.

Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди позивачі посилалались на те, що його дружині та його дітям було завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: Із непоправною втратою чоловіка та батька двохх дітей, позивачі втратили сенс до життя, його загибель завдала позивачам безперервного, невгамовного душевного болю та страждання, що не дає можливості пристосуватися до нових умов життя, душа позивача кровоточить, позивач та її діти перенесли сильний емоційний стрес, який буде супроводжувати їх все життя, жахлива передчасна смерть чоловіка та батька двох дітей завдає душевних мук і психологічних страждань.

Військова агресія та окупація російською федерацією території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй), оскільки внаслідок здійснення збройної агресії проти України російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, вчинила акт неповаги до суверенітету та територіальної цілісності іншої держави, то вона не має підстав посилатися на імунітет для уникнення відповідальності за заподіяні збитки позивачам (зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне.

Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивачів, істотність вимушених змін у їхньому житті; глибину душевних страждань; шкоду родинним та побутовим зв`язкам; втрату стабільності та впевненості у наступному дні; психоемоційне перенапруження; порушення сну; почуття тривоги та страху; наслідки, що настали та їх невідворотність, з урахуванням вимог виваженості, розумності та справедливості, доходить висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції рф:

- на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000000,00 гривень (три мільйони грн.);

- на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000000,00 гривень (три мільйони грн.);

- накористь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000000,00 гривень (три мільйони грн.).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки 1% від суми позовних вимог позивача перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, належним до сплати розмір судового збору за заявою позивача становить максимальну суму 15140 грн.

Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із цим позовом, відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15140 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16,22,23,1166,1167 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-82,258,259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 до російської федерації в особі Міністерства юстиції рф про стягнення моральної шкоди - задовольнити повінстю.

Стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції рф на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 000,00 гривень (три мільйони грн.).

Сятгнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції рф на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 000,00 гривень (три мільйони грн.).

Стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції рф накористь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 000,00 гривень (три мільйони грн.).

Стягнути з російської федерації в особі Міністерства юстиції рф на користь держави Україна судовий збір у розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складений 31 березня 2025 року.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО