ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3433/25 Справа № 201/3771/24 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пасічника Тараса Валерійовича на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року ТОВ Цикл Фінанс звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ Цикл Фінанс посилалися на те, що 16 липня 2019 року між АТ Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №6734, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 16 липня 2021 року (п. 1.2 Кредитного договору). 15 грудня 2021 року між АТ Банк Кредит Дніпро та ТОВ Цикл Фінанс було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до умов якого ТОВ Цикл Фінанс набуло право нового кредитора до відповідача за Кредитним договором. На дату звернення ТОВ Цикл Фінанс до суду борг за кредитним договором становить: 55 794 грн. 96 коп., яка складається із: суми боргу по тілу кредиту становить 32 268 грн. 18 коп.; суми боргу по відсоткам 0,38 грн.; борг по комісії 23 526 грн. 40 коп. На момент подання позовної заяви зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за Кредитним договором відповідачем не виконано, ні первісному кредитору, а ні новому, в зв`язку з чим наявна заборгованість за Кредитним договором в сумі 55 794 грн. 96 коп. Позивач вказує, у зв`язку з цим 3% річних та індекс інфляції нараховується за період часу з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Заборгованість за Кредитним договором враховуючи санкції ст. 625 ЦК України становить 57 122 грн. 36 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту становить 32 268 грн. 18 коп.; прострочена заборгованість по відсоткам 0,38 грн.; прострочена заборгованість по комісії 23 526 грн. 40 коп.; збитки від інфляції 1 141 грн. 75 коп.; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 185 грн. 65 коп. На підставі викладеного ТОВ Цикл Фінанс просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №6734 від 16 липня 2019 року в сумі 57 122 грн. 36 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 32 268 грн. 18 коп.; прострочена заборгованість по відсоткам 0,38 грн.; прострочена заборгованість по комісії 23 526 грн. 40 коп.; збитки від інфляції 1 141 грн. 75 коп.; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 185 грн. 65 коп., а також судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 червня 2024 року задоволено позовні вимоги ТОВ Цикл Фінанс. Стягнуто з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВ Цикл Фінанс (код ), суму заборгованості за кредитним договором №6734 від 16 липня 2019 року в сумі 57 122 грн. 36 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту становить 32 268 грн. 18 коп.; прострочена заборгованість по відсоткам 0,38 грн.; прострочена заборгованість по комісії 23 526 грн. 40 коп.; збитки від інфляції 1 141 грн. 75 коп.; 3% річних 185 грн. 65 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВ Цикл Фінанс (код ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВ Цикл Фінанс () витрати на правничу допомогу в розмірі 7570 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 13 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 червня 2024 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Пасічник Т.В. просить заочне рішення суду від 18 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог ТОВ Цикл Фінанс, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Цикл Фінанс просить заочне рішення суду від 18 червня 2024 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пасічника Т.В. залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до увагу ціну позову, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ Цикл Фінанс суд першої інстанції послався на їх доведеність та обґрунтованість належними та допустимими доказами у справі, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №6734 від 16 липня 2019 року в сумі 57 122 грн. 36 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 32 268 грн. 18 коп.; прострочена заборгованість по відсоткам 0,38 грн.; прострочена заборгованість по комісії 23 526 грн. 40 коп.; збитки від інфляції 1 141 грн. 75 коп.; 3% річних 185 грн. 65 коп.

Однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин у справі, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України, є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення суду у скасованій частині.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У справі встановлено, 16 липня 2019 року між АТ Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №6734, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 62000 грн. строком на 24 місяці до 16 липня 2021 року, щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 16 липня 2019 року по 15 лютого 2020 року 5% від суми кредиту, з 16 лютого 2020 року по 15 серпня 2020 року 4 % від суми кредиту, з 16 серпня 2020 року по 15 лютого 2021 року 3% від суми кредиту, з 16 лютого 2021 року по 16 липня 2021 року по 1,95% від суми кредиту. Процентна ставка є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом 0,0011 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних (п. 1.2 Кредитного договору (т.1 а.с.15).

15 грудня 2021 року між АТ Банк Кредит Дніпро та ТОВ Цикл Фінанс було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ Цикл Фінанс набуло право нового кредитора до відповідача за Кредитним договором №6734 від 16 липня 2019 року (т.1 а.с.16, 28-34).

На дату звернення ТОВ Цикл Фінанс до суду заборгованість відповідача за Кредитним договором №6734 від 16 липня 2019 року станом на 14 грудня 2021 року становить 55 794 грн. 96 коп., яка складається із: суми боргу по тілу кредиту 32 268 грн. 18 коп.; суми боргу по відсоткам 0,38 грн.; борг по комісії 23 526 грн. 40 коп.(т.1 а.с.148-151).

Станом на час подання позовної заяви зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за вказаним Кредитним договором відповідачем не виконано.

Звернувшись до суду із цим позовом, ТОВ Цикл Фінанс просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №6734 від 16 липня 2019 року в сумі 57 122 грн. 36 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 32 268 грн. 18 коп.; прострочена заборгованість по відсоткам 0,38 грн.; прострочена заборгованість по комісії 23 526 грн. 40 коп.; збитки від інфляції 1 141 грн. 75 коп.; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 185 грн. 65 коп., а також судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджується, відповідач ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором №6734 від 16 липня 2019 року, яка утворилася станом на 14 грудня 2021 року, а саме: заборгованості по тілу кредиту 32 268 грн. 18 коп.; прострочена заборгованість по відсоткам 0,38 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення вимог позивача в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом слід зазначити, з кредитного договору вбачається, п. 1.2 передбачено щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 16 липня 2019 року по 15 лютого 2020 року 5% від суми кредиту, з 16 лютого 2020 року по 15 серпня 2020 року 4 % від суми кредиту, з 16 серпня 2020 року по 15 лютого 2021 року 3% від суми кредиту, з 16 лютого 2021 року по 16 липня 2021 року по 1,95% від суми кредиту.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року

№ 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої

статті 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави стягнення з відповідача на користь позивача комісії за користування кредитом у розмірі 23 526 грн. 40 коп.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, відповідач ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором №6734 від 16 липня 2019 року станом на 14 грудня 2021 року заборгованості по тілу кредиту 32 268 грн. 18 коп.; прострочена заборгованість по відсоткам 0,38 грн. (всього 32 268 грн. 54 коп.)

Результати розрахунків

Вихідні дані

Дата виникнення заборгованостіДата розрахункуСума боргуРозмір пеніКількість днів прострочення
15.12.202123.02.202235268.54 грн.Згідно договору70

Розрахунок 3% річних

Період розрахункуСума боргу3% річних, грн.
15.12.2021 - 23.02.202235268.54203.00 грн.

Втрати від інфляції

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, %
грудень місяць 2021100.6
січень місяць 2022101.3
лютий місяць 2022101.6

Результати розрахунку

Період розрахункуСума боргу, грн.Сума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн.
грудень 2021 - лютий 202235268.5436516.461247.92

Таким чином, на суму заборгованості у розмірі 32268 грн. 54 коп. за період часу з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року нараховано - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 203 грн., збитки від інфляції 1247 грн. 92 коп.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача за період часу з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 185 грн. 65 коп., збитки від інфляції 1 141 грн. 75 коп.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, з відповідача на користь позивач підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №6734 від 16 липня 2019 року, яка утворилася станом на 14 грудня 2021 року, а саме: заборгованості по тілу кредиту 32 268 грн. 18 коп.; прострочена заборгованість по відсоткам 0,38 грн., 3% річних, у відповідності до ст. 625 ЦК України 185 грн. 65 коп., збитки від інфляції 1 141 грн. 75 коп. - у межах заявлених позивачем позовних вимог відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України.

Стосовно витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Правова допомога у цій справі позивачеві ТОВ Цикл Фінанс надавалася адвокатом Дорошенко М.А. на підставі договору про надання правничої допомоги №16/05 від 16 травня 2023 року (т.1 а.с.23-26)

У п.3.1 договору вказано, вартість послуг за надання правничої допомоги визначається сторонами у додатку №1 до цього договору.

На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано акт приймання-передачі №72 від 26 березня 2024, в якому вказано вартість послуг адвоката 7570 грн., рахунок фактуру №72 від 26 березня 2024 року та платіжну інструкцією №5973 (т.1 а.с.17, 18, 19).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Сторона відповідача в апеляційній скарзі заперечує в апеляційній скарзі щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, просить відмовити у стягненні з відповідача вистр на правову допомогу (т.2 а.с.7-9).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що відповідач просив відмовити у стягнення з нього на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про зміну розміру витрат на правову допомогу у цій справі, зменшивши їх з 7570 грн. до 2000 грн., що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 червня 2024 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс простроченої заборгованість по комісії у розмірі 23 526 грн. 40 коп., та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог, заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 червня 2024 року змінити в частині стягнутих з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс витрат на правничу допомогу, зменшивши їх розмірі з 7570 грн. до - 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пасічника Тараса Валерійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс простроченої заборгованість по комісії у розмірі 23 526 грн. 40 коп.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення простроченої заборгованість по комісії у розмірі 23 526 грн. 40 коп. - відмовити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - змінити в частині стягнутих з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Цикл Фінанс витрат на правничу допомогу, зменшивши їх розмірі з 7570 грн. до - 2000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В. Свистунова