Справа № 450/2178/24 Провадження № 2/450/356/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину цього майна, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача):

позивач звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 : житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер: :01:002:0161, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,1243 га, а також визнання за ним права власності на 1/2 даного житлового будинку та зазначеної земельної ділянки. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 з 25.01.2003, який було розірвано заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.05.2020. У цьому шлюбі народилося 2 дітей. Колишня дружина та діти проживають в АДРЕСА_1 . У 2016 відповідачка зареєструвала спірний будинок на своє ім`я. У 2020 він подав позов про припинення за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку; у цьому ж позові містились вимоги про визнання за ним права власності на спірний будинок і спірну земельну ділянку вцілому. Рішенням суду від 07.11.2002 йому було відмовлено у позові. Дане рішення залишене без змін Львівським апеляційним судом та Верховним Судом. Оскільки в нього відсутнє інше житло, він змушений знову звертатися до суду. Спірний будинок побудований у 2006 - 2019 роках, за час його перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , в основному за кошти його батьків та його особисті кошти. Також за кошти його батьків здійснювались внутрішні оздоблювальні роботи, придбання меблів, кухонної та іншої техніки тощо. Будівництво будинку здійснювалось за його безпосередньої, активної участі та участі його батька. У період будівництва спірного будинку вони з дружиною та дітьми проживали у квартирі його батьків за адресою; АДРЕСА_2 , часткою якої у розмірі 1/4 володів він. Дана квартира продана у 2016 році з метою отримання коштів для завершення будівельних робіт у спірному будинку. Після продажу цієї квартири вони з дружиною та дітьми переїхали до будинку його батьків, де проживали до вселення у спірний будинок у грудні 2019 року. Будівництво будинку здійснювалось на земельній ділянці кадастровий номер :01:002:0161; цільове призначення; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): площа: 0,1243 га, яка була подарована відповідачці її матір`ю у 2007 році. Оскільки на земельній ділянці побудовано будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі його поділу, до нього переходить право у розмірі частки права власності у спільному майні.

У суді представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у ньому та просив вимоги задоволити.

Позиція відповідача: сторона відповідача подала відзив на позовну заяву, у якому заперечила позовні вимоги та зазначила, що заявлені позовні вимоги та посилання на відповідні норми, якими обгрунтовує свої позовні вимоги позивач, то дана позовна заява є ідентична позовній заяві «про поділ майна подружжя», справа №450/1805/20, за участю сторін (того самого позивача та відповідача) судом в повній мірі було встановлено обставини та винесено відповідне рішення, яке не скасовано та не змінено. А тому позивач вводить в оману суд, оскільки звертався до того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Позивач пропустив строки звернення до суду, звернувшись з позовом 16.05.2024 у той час коли рішення про розірвання шлюбу було винесено 14.05.2020. Позивач не подав жодного доказу про порушення своїх прав.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі: 21.05.2024 ухвала про залишення позовної заяви без руху; 03.06.2024 заява про усунення недоліків; 10.06.2024 ухвала про відкриття загального позовного провадження; 09.07.2024 клопотання представника відповідача про доручення відзиву; відзив на позовну заяву; 12.02.2025 ухвала про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства»).

За загальним правилом, наведеним у ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як зазначено у позовній заяві та не заперечила сторона відповідачки, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.2003, який було розірвано заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.05.2020, у перегляді якого відмовлено ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.07.2020, та яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08.06.2021.

В силу вимог ч.1 та ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.11.2022, яке набрало законної сили, встановлено, що сторони (позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4 ) 25 січня 2003 року зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим 25 січня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 76638296 від 22 грудня 2016 року, відповідач ( ОСОБА_4 ) 22 грудня 2016 року зареєструвала право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 284,8 кв.м, житловою площею 86,8 кв.м, який розташований на земельній ділянці кадастровий № :01:002:0161.

Частиною 3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Таким чином, оскільки право власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 284,8 кв.м, житловою площею 86,8 кв.м, який розташований на земельній ділянці кадастровий № :01:002:0161 була зареєстровано відповідачкою 22.12.2016 під час перебування її у шлюбі з позивачем, такий будинок належить позивачу та відповідачці на праві спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною п.1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як вбачається з рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.11.2022 позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив припинити за відповідачем ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , припинити за відповідачем право власності на земельну ділянку площею 0,1243 га, кадастровий № :01:002:0161, а також визнати за ним право власності на вказане майно. Рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Дане рішення було оскаржено позивачем ОСОБА_3 в апеляційному порядку та постановою Львівського апеляційного суду від 06.03.2023 рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.11.2022 залишено без змін.

У вказаній постанові суду апеляційної інстанції зазначається, що встановивши факт набуття майна подружжям у період перебування в шлюбі, застосуванню підлягають положення статей, як 57, так і 60 та 70 СК України - з урахуванням презумпції спільності права власності подружжя на майно.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №462/518/18 факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.

Таким чином житловий будинок АДРЕСА_1 слід визнати спільним майном подружжя.

Згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування удами земельного законодавства при розгляді цивільних чправ» зі змінами внесеними Постановою Верховного Суду від 19.03.2010 №2, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Як встановлено судом, спірний будинок набутий подружжям у шлюбі та є їх спільною сумісною власністю, а тому земельну ділянку кадастровий номер: :01:002:0161; цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,1243 га, на якій розташований згаданий вище будинок слід також визнати спільною сумісною власністю подружжя.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Отже, з урахуванням викладеного, за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а також право власності на 1/2 земельної ділянки кадастровий номер: :01:002:0161; цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,1243 га

Посилання сторони відповідачки на те, що позивач звертався з тотожним позовом до суду та такий спір вирішено судом, не відповідає дійсності, оскільки предметом спору, у якому 07.11.2022 винесено рішення було визнання житлового будинку та земельної ділянки лише його власністю та припинення такого за відповідачкою. У даному ж спорі заявлені позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 спірного будинку та земельної ділянки.

Що стосується строку позовної давності на який посилається сторона відповідачки, то слід зазначити, що питання початку перебігу позовної давності визначені і в ст.261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2, 3 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Рішення про розірвання шлюбу між сторонами набрало законної сили 08.06.2021. Позовна заява про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем 1/2 частини цього майна зареєстрована судом 16.05.2024, а тому позивачем не пропущено загальний строк позовної давності.

Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідачки в користь позивача слід стягнути сплачену суму судового збору в розмірі 15140,00 грн.

Керуючись ст.7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, ст.ст. 60, 61, 63, 69-72, 74 СК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимогиОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину майна, задоволити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку кадастровий номер: :01:002:0161; цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,1243 га.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 земельної ділянки кадастровий номер: :01:002:0161; цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,1243 га.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 15140,00 грн. (п`ятнадцять тисяч сто сорок гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 04.04.2025.

СуддяД. А. Кукса