ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2835/25 Справа № 211/4435/24 Суддя у 1-й інстанції - Костенко Є. К. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/4435/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Костенко Є.К. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 листопада 2024року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (надалі - «САНФОРД КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що 30.06.2016 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р99.221.71526, відповідно до умов якого відповідачці були надані кредитні кошти в сумі 39999,00 грн., з яких сплачено страховий платіж, змінювана процентна ставка 22,0000 % річних.

Кредитор ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі відповідно до умов Договору.

Водночас, відповідачка ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим, станом на 30.06.2021, у неї виникла заборгованість у сумі 47458,24 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн.

16.11.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компаній «СОНАТІ» (далі - ТОВ «ФК «СОНАТІ») було укладено договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов якого АТ "Ідея Банк" відступило за плату, а ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників, серед яких відповідачка ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.06.2016 № Р99.221.71526.

29.12.2023 між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та позивачем ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СОНАТІ» відступило за плату, а ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.06.2016 № Р99.221.71526.

Станом на 16.11.2023 сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачки, за основним боргом та відсотками не змінилась, складає 47458,24 грн. та включає: заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. Крім того, позивач просить стягнути інфляційні витрати у сумі 3067,14 грн., три проценти річних у сумі 928,36 грн., судові витрати: на професійну правову допомогу у розмірі 7200,00 грн., на оплату послуг поштового зв`язку у сумі відповідно до розрахункового документа послуг поштового зв`язку та судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016 у розмірі 51453 гривні 74 копійки, з яких заборгованість за основним боргом 27777 гривень 29 копійок; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680 гривень 95 копійок, інфляційні витрати 3067 гривень 14 копійок, три проценти річних 928 гривень 36 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» 2422 гривні 40 копійок судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» витрати на професійну правову допомогу в сумі 6000 гривень 00 копійок.

У частині стягнення з позивача витрат на оплату послуг поштового зв`язку у сумі відповідно до розрахункового документа послуг поштового зв`язку відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з?ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано пропуск позивачем позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Так, Кредитний договір № Р99.221.71526 від 30 червня 2016 року укладено на строк 60 місяців, тобто до 30 червня 2021 року, а позов до суду подано 10 липня 2024 року, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що відповідно до статті 262 ЦК України заміна стягувача у зобов?язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а, згідно правової позиції Верховного Суду у справі №990/115/22, запровадження в Україні воєнного стану не зупинило перебігу процесуальних строків звернення до суду з позовами.

Також, на переконання відповідачки, умови договору щодо нарахування та сплати щомісячної комісії є нікчемними, а тому основна сума заборгованості має бути зменшена на 19 462,72 грн., які відповідачка вже сплатила на користь банку, як комісію за договором.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.06.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р99.221.71526.

Відповідно до п.1.11. Договору за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах , визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі - «Графік щомісячних платежів»)

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках включно до 1 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в Банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за Договором у такій черговості: 1) для оплати прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості; 2) для оплати простроченої заборгованості по кредиту; 3) для погашення строкових процентів та строкової плати за обслуговування кредитної заборгованості; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій (пені) згідно п. 3.3.1. цього Договору; 6) погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом). Черговість погашення заборгованості, встановлена цим пунктом Договору, може змінюватись за згодою Сторін. Погашення простроченої заборгованості за цим Договором (крім штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання Банком з транзитного рахунку суми простроченої заборгованості вдень надходження грошових коштів на транзитний рахунок. Погашення іншої заборгованості здійснюється в терміни погашення заборгованості визначені Графіком щомісячних платежів.

Згідно з п. 2.2. Договору Сторони домовились, що у випадку порушення Позичальником термінів (строків) сплати платежів за Договором (виникнення простроченої заборгованості), Банк має право змінити черговість погашення заборгованості за кредитом, передбачену п. 2.1. Договору, та встановили, що платежі для погашення заборгованості за кредитом можуть, за рішенням Банку, здійснюватись у наступній черговості: 1) для погашення простроченої заборгованості по кредиту; 2) для погашення прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості 3) для погашення строкових процентів, строкової плати за обслуговування кредитної заборгованості; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій п. З 3. цього Договору; 6) погашення іншої заборгованості.

Своїм підписом відповідачка ОСОБА_1 підтвердила своє ознайомлення та згоду на те, що вказаний Договір та Графік платежів складають договір кредитування (а.с. 43), а також надала згоду на його умови, зокрема на повернення кредиту разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості та на черговість погашення заборгованості.

АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується ордером-розпорядженням (а.с. 41) та випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період 30.06.2016 по 16.11.2023 (а.с. 35-37).

16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «СОНАТІ» було укладено договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило за плату, а ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 26-29).

Відповідно до додатку «Друкований Реєстр Боржників № 1» до вказаного договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 ТОВ «ФК «СОНАТІ» серед інших набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016 у розмірі 47458,24 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. (а.с. 39).

29.12.2023 між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СОНАТІ» відступило за плату, а ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 22-25).

Відповідно до витягу з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016, сума заборгованості за основним боргом становить 27777,29 грн., сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. (а.с.32).

Всупереч умовам кредитного договору № Р99.221.71526 від 30.06.2016 відповідачка свої кредитні зобов`язання не виконує в належний спосіб.

Із долученої до матеріалів справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016, сформованої Первісним кредитором (АТ «Ідея Банк»), вбачається, що станом на 16.11.2023 заборгованість відповідачки становить: 47458,24 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. (а.с. 31).

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк», станом на день відступлення права вимоги - 16.11.2023. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», як і ТОВ «ФК «СОНАТІ», не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали.

Встановиши, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та AT «Ідея Банк» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 51453 гривні 74 копійки, з яких заборгованість за основним боргом 27777 гривень 29 копійок; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680 гривень 95 копійок, інфляційні витрати 3067 гривень 14 копійок, три проценти річних 928 гривень 36 копійок.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина першастатті 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 30.06.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р99.221.71526.

Підписавши вказаний договір, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та погодилася з умовами договору, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема щодо визначення розміру процентів за його користування та щомісячної комісії.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

Факт перерахування відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів на виконання умов договору підтверджується випискою по картці за рахунком № НОМЕР_2 за період 30.06.2016 по 16.11.2023 (а.с. 35-37), що в апеляційному порядку не оспорюється.

Згідно із частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «СОНАТІ» було укладено договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило за плату, а ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 26-29).

Відповідно до додатку «Друкований Реєстр Боржників № 1» до вказаного договору факторингу №16/11-23 від 16.11.2023 ТОВ «ФК «СОНАТІ» серед інших набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016 у розмірі 47458,24 грн., з яких заборгованість за основним боргом - 27777,29 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. (а.с. 39).

29.12.2023 між ТОВ «ФК «СОНАТІ» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №29/12-23, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СОНАТІ» відступило за плату, а ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло права вимоги до позичальників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 22-25).

Відповідно до витягу з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29.12.2023, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.221.71526 від 30.06.2016, сума заборгованості за основним боргом становить 27777,29 грн., сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 19680,95 грн. (а.с.32).

Таким чином, після підписання реєстру прав вимог до фактора перейшли всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення договору факторингу. Договори факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Тобто, відповідачка ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитними договорами перед новим кредитором ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.

Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту відповідачкою не спростовано, а також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором АТ «Ідея Банк».

Доводи апеляційної скарги про те, що умови договору щодо нарахування та сплати щомісячної комісії є нікчемними, а тому основна сума заборговансоті має бути зменшена на 19 462,72 грн., які відповідачка вже сплатила на користь банку, як комісію за договором, колегією суддів не приймаються, з огляду на те, що відповідно до частини другої статті 8 Закону № 1734-VIII, в редакції станом на час укладення кредитного договору, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Аналогічний висновкок викладено у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року (справа №199/7014/20, провадження №61-17825св21).

За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та АТ «Ідея Банк» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі визначеному позивачем, який в апеляційному порядку не спростовано.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо незгоди з висновками суду щодо обрахування строків позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом.

Так, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Судом встановлено, що Кредитний договір № Р99.221.71526 від 30 червня 2016 року укладено на строк 60 місяців, тобто до 30 червня 2021 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 10 липня 2024 року, тобто після спливу позовної давності.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 карантин закінчився 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року карантин було скасовано з 01 липня 2023 року.

Таким чином, в період з 02 квітня 2020 року по 01 липня 2023 року було зупинено всі строки позовної давності на підставі п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 рокув Україні був введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан неодноразово було продовжено.

Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024, затвердженого Законом України №3684-ІХ від 08 травня 2024 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Відповідно доЗакону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українибуло доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Відповідно до п.19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеногоУказом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

При цьому, здійснена законодавцем прив`язка продовження строків позовної давності та зупинення їх перебігу до строку дії карантину та воєнного стану є безумовною, а тому наявності жодних додаткових обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, доказувати та оцінювати не потрібно (тобто суди не повинні оцінювати, чи вплинув карантин на особу, чи мала вона реальну можливість подати позов навіть попри карантин тощо).

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки їх заявлено в межах строку позовної давності, а тому колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Посилання ж в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду у справі №990/115/22 колегією суддів до уваги не прйимаються, оскільки вказана правова позиція висловлена судом касаційної інстанції стосовно перебігу процесуальних строків, а не щодо обчислення судом позовної давності, порядок перебігу якої врегулювано нормами матеріального права (ЦК України), а не ЦПК України.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: