КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 752/4577/23
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3294/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Ратнікової В.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року (суддя Кордюкова Ж.І.) про призначення судової експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

встановив:

у березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив в порядку поділу майна подружжя визнати за ним та відповідачкою право власності по частині на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 121,1 кв.м, житловою площею 63,1 кв.м (реєстраційний номер: 000).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 12 лютого 2011 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 червня 2020 року. Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М., зареєстрованого за номером 725, ними було набуто у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 121,1 кв.м, житловою площею 63,1 кв.м, вартістю 524 766,67грн. 1 березня 2019 року відповідачка відчужила спірну квартиру на користь своєї матері - ОСОБА_1 , шляхом укладення договору дарування, який постановою Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 752/12240/19 визнано недійсним, тому спірна квартира повернулась у їх з відповідачкою спільну сумісну власність та підлягає поділу, як спільне майно подружжя.

У травні 2023 року ОСОБА_1 , в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що з 1 березня 2019 року спірна квартира належить їй на праві власності та не є об`єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки 15 липня 2015 року вона надала своїй доньці - ОСОБА_3 позику у розмірі 37 000 доларів США на купівлю квартири для онуки - ОСОБА_4 , з умовою повернення не пізніше 16 липня 2018 року. Не маючи змоги повернути борг, ОСОБА_3 передала їй у власність спірну квартиру на підставі договору дарування,

проти укладення якого не заперечував позивач. При цьому підставою для визнання договору дарування недійсним стала наявність у позивача боргових зобов`язань перед зовсім іншою особою.

25 вересня 2024 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Верес М.О. було заявлено клопотання про витребування у ОСОБА_1 оригіналу боргової розписки, написаної власноруч ОСОБА_3 , про отримання в борг коштів в сумі 37 000 доларів США, датованої 15 липня 2015 року, а також про призначення судової технічної експертизи, на вирішення якої поставити питання про абсолютну давність документа (рукописної боргової розписки, написаної власноруч ОСОБА_3 про отримання в борг коштів в сумі 37 000 доларів США, датованої 15 липня 2015 року), в ході якої визначити чи відповідає дата написання даної розписки даті - 15 липня 2015 року.

Подане клопотання представник позивача мотивував тим, що ОСОБА_2 ставиться під сумнів реальність оформлення боргової розписки ОСОБА_3 саме у 2015 році, що в подальшому стало підставою для укладення договору про припинення зобов`язання переданням відступного, так як даний позов з борговою розпискою було подано лише після ознайомлення ОСОБА_5 з матеріалами справи.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року клопотання задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 оригінал боргової розписки, написаної власноруч ОСОБА_6 ОСОБА_1 про отримання в борг коштів в сумі 37 000 доларів США, датованої 15 липня 2015 року. Зобов`язано ОСОБА_1 надати оригінал зазначеної боргової розписки від 15 липня 2015 року безпосередньо до суду у строк до 24 жовтня 2024 року. Призначено у справі судову технічну експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: 1) Чи відповідає дата написання розписки, написаної власноруч ОСОБА_6 ОСОБА_1 про отримання в борг коштів в сумі 37 000 доларів США, датованої 15 липня 2015 року, даті її складання 15 липня 2015 року?; 2) Яка абсолютна давність рукописної боргової розписки, написаної власноруч ОСОБА_6 ОСОБА_1 про отримання в борг коштів в сумі 37 000 доларів США, датованої 15 липня 2015 року?

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовити.

ОСОБА_1 зазначає, що твердження про те, що ніби то її позов, до якого додано боргову розписку від 15 липня 2015 року, був поданий нею лише після ознайомлення ОСОБА_3 з матеріалами справи, є введенням суду в оману, оскільки вона посилалась на існування даної розписки ще 29 серпня 2019 року, заявляючи зустрічну позовну заяву в рамках цивільної справи № 752/12240/19. Є таке посилання і в рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 5 серпня 2020 року у даній справі, а відтак ОСОБА_2 і раніше було відомо про існування боргової розписки від 15 липня 2015 року.

Також, ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що встановлення дати та інших обставин складення боргової розписки від 15 липня 2015 року ОСОБА_5 неможливе без призначення експертизи та спеціальних знань у відповідній галузі науки, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 76 ЦПК України, показання свідків та висновок експерта як джерело доказів, є рівнозначними засобами встановлення даних, у зв`язку з чим нею заявлялись клопотання про її допит у якості свідка, у задоволенні яких суд необґрунтовано відмовив. Клопотання про її допит у якості свідка та клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Сулиги С.О. про допит його в якості свідка, подані нею та адвокатом Сулигою С.О. 25 вересня 2024 року, взагалі не були розглянуті судом першої інстанції, разом з цим, клопотання представника позивача про витребування доказів та призначення судової експертизи, також подане 25 вересня 2024 року, було розглянуто та задоволено судом, що є суттєвим порушенням норм

процесуального права, оскільки таке клопотання мало бути подане стороною позивача разом з відзивом на її позовну заяву. При цьому, клопотання представника позивача не містить обґрунтування неможливості його подання у встановлений законом строк. Більше того, суд, розглядаючи вказане клопотання, не надав їй можливості з ним ознайомитись.

ОСОБА_1 , посилаючись на відповідь КНДІСЕ від 11 жовтня 2024 року, зазначає про неможливість проведення призначеної судом експертизи, через відсутність оригіналів порівняльних зразків, а також через те, що проведення такої експертизи призведе до безповоротної втрати частини об`єкта експертизи, а саме боргової розписки від 15 липня 2015 року, так як з неї буде вирізано штрихи записів та підписів в ході проведення експертного дослідження, на що вона згоди не надає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Сулига С.О. просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовити, погоджуючись з доводами апеляційної скарги.

Представник відповідачки вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги те, що обставини складання боргової розписки від 15 липня 2015 року можна встановити за допомогою інших засобів доказування, зокрема шляхом допиту в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Також, призначаючи експертизу, суд не звернув увагу на те, що така експертиза проводиться з використанням руйнівних методів дослідження, пов`язаних з повним або частковим дослідженням об`єкта експертизи, яким у даному випадку є оригінал боргової розписки. При цьому, ухвала суду не містить дозволу експертам на повне або часткове знищення предмета експертизи, а також в переліку матеріалів, що надаються для проведення експертизи відсутні оригінали порівняльних зразків, наявність яких є обов`язковою при призначенні експертизи такого типу.

Представник відповідачки вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спірна боргова розписка була надана ОСОБА_1 лише після того, як відповідачка ознайомилась з позовом ОСОБА_2 , оскільки її копія додавалась ще у серпні 2019 року до зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 в рамках цивільної справи № 752/12240/19.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, судова повістка-повідомлення, направлена на його поштову адресу, повернулася до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.235 т.2).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять іншої адрес місця проживання або місця знаходження позивача ОСОБА_2 .

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, позивач ОСОБА_7 був належним чином повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, клопотання про перенесення судового засідання не подав, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення третьої особи

ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 - адвоката Сулиги С.О., які апеляційну скаргу підтримали, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , третя особа ОСОБА_1 посилалася на те, що квартира була придбана за грошові кошти, які вона надала 15 липня 2015 року у борг своїй дочці ОСОБА_3 . Так як борг дочка повернути не змогла, вона подарувала їй квартиру, проти чого позивач не заперечував.

Призначаючи у справі судову технічну експертизу, суд першої інстанції виходив з наявного клопотання представника ОСОБА_2 про призначення експертизи та забезпечення всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, для чого необхідні спеціальні знання, так як позивач піддає сумніву написання боргової розписки саме 15 липня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру, ОСОБА_1 посилалася на укладення 15 липня 2015 року договору позики з ОСОБА_3 , у підтвердження чого надала суду копію розписки про отримання ОСОБА_3 15 липня 2015 року 37 000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути протягом трьох років, але не пізніше 16 липня 2018 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначав, що не був обізнаний про наявність боргової розписки його дружини ОСОБА_3 , дізнався про неї тільки з позову ОСОБА_1 та вважає, що розписка була зроблена тільки після пред`явлення ним позову про поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною четвертою, пп.3-5 ч.5 ст.12 ЦПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.103 ЦПК суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких установити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Оскільки представник позивача заявив клопотання про призначення судової технічної експертизи у підтвердження доводів позивача і для підтвердження його заперечень необхідні спеціальні технічні знання, враховуючи, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх заперечень є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції, з метою з`ясування обставин строку написання розписки, суд першої інстанції правомірно призначив у справі судову технічну експертизу розписки.

Доводи апеляційної скарги, що обставини складання розписки можуть бути підтверджені показами свідків, зокрема ОСОБА_1 та адвоката Сулиги С.О., не є підставою для відмови позивачу у призначенні експертизи, оскільки відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме ОСОБА_2 визначає докази, якими він має намір спростувати доводи ОСОБА_1 , заперечуючи проти її позову.

При цьому, ОСОБА_1 не позбавлена можливості доводити свої посилання, у тому числі і поясненнями свідків.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення представником позивача строків подання клопотання про призначення експертизи у справі, не є підставою для скасування ухвали суду.

Частина 1 статті 189 ЦПК України визначає, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Частина 3 статті 83 ЦПК України передбачає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2024 року судом проведено

підготовче судове засідання, під час якого судом з`ясовувалося питання надання сторонами доказів та під час якого представник позивача заявила про намір подати клопотання про призначення судової експертизи, у зв`язку із чим просила оголосити перерву у судовому засіданні.

Відповідно до протоколу судового засідання суд клопотання задовольнив.

Відповідно до норм ЦПК України апеляційний суд не має повноважень, розглядаючи апеляційну скаргу на ухвалу суду про призначення експертизи, висловлювати свою думку стосовно правомірності прийняття судом першої інстанції доказів, які надаються учасниками справи, оскільки оцінка доказів на їх належність надається судом при ухваленні судового рішення по суті спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Доводи апеляційної скарги про неможливість проведення призначеної судом експертизи, через відсутність оригіналів порівняльних зразків, а також через те, що проведення такої експертизи призведе до безповоротної втрати частини об`єкта експертизи, а саме боргової розписки від 15 липня 2015 року, так як з неї буде вирізано штрихи записів та підписів в ході проведення експертного дослідження, не є підставою для відмови у призначенні судової експертизи, оскільки відповідно до частини 1 статті 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи.

Відповідно до пункту 2.1. розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 1950/5 від 26 грудня 2012 року) експерт має право: ознайомлюватися з матеріалами справи, які стосуються предмета експертизи; відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи.

Отже, у разі не надання судом експерту достатніх зразків для проведення експертизи, експерт може заявити відповідне клопотання, яке повинен виконати суд.

Частина 4 статті 108 ЦПК України передбачає, якщо експертне дослідження пов`язане з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміною його властивостей: 1) призначений судом експерт має одержати на його проведення відповідний дозвіл суду, який оформляється ухвалою; 2) залучений учасником справи експерт має повідомити відповідного учасника справи про наслідки проведення експертного дослідження, передбачені цим Кодексом, та одержати письмовий дозвіл на його проведення.

Таким чином, нормами процесуального права визначений порядок дій у разі, якщо експертне дослідження пов`язане з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи, однак це не є підставою для відмови у призначенні експертизи судом.

При цьому, ухвала суду про призначення експертизи не містить дозволу суду на повне або часткове знищення об`єкта експертизи - розписки від 15 липня 2015 року, а відтак твердження про порушення прав ОСОБА_1 не передчасними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну

скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції

ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що призначаючи у даній справі судову технічну експертизу, судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права, поставлені перед експертами питання, пов`язані з предметом та підставами заперечення проти позову третьої особи, тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді В.М. Ратнікова

Т.І. Ящук