Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-н/641/665/2025 Справа № 641/64/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Щепелева Г.М., розглянувши матеріали цивільної справи №641/64/25 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги з управління багатоквартирним будинком (житлово-комунальні послуги) з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Жилсервіс» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 01.02.2022 року по 31.12.2024 року за спожиті послуги з управління багатоквартирним будинком з урахуванням індексу інфляції, 3 відсотків річних та пені в загальній сумі 19 179, 40 грн. та судового збору у розмірі 302,80 грн.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суддя приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до змісту заявлених вимог, ТОВ «Жилсервіс» просило суд: видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 основний борг за період з 01 лютого 2022 року по 31 грудня 2024 року у розмірі 13760,80 грн; 3% річних від простроченої суми за період з 01 лютого 2022 року по 31 грудня 2024 року у розмірі 3781,08 грн.; інфляційні витрати за період з 01 лютого 2022 року по 31 грудня 2024 року у розмірі 987,97 грн. та пені за період з 01 лютого 2022 року по 31 грудня 2024 року у розмірі 649,55 грн.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України та положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина друга та третя статті 19 ЦПК України).

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України).

Частиною 2 вказаної вище статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Саме безспірність вимог є підставою для видачі судового наказу, в іншому випадку вирішення питання стягнення заборгованості вирішується судом в порядку позовного провадження (загального або спрощеного) з дотриманням принципів змагальності сторін, доведення учасниками справи обставин, що мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка немає процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка немає права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані: своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 9 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч. 1ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

У випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування.

В одному багатоквартирному будинку договір про надання послуг з управління може укладатися одночасно не більш як з одним управителем.

Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Згідно приписів п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ТОВ «Жилсервіс», відповідно до договору від 01.04.2020 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, є управляючою компанією, яка надає певні послуги по утриманню спільного майна вищевказаного багатоквартирного будинку, здійснює закупівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна та поточний ремонт цього багатоквартирного будинку.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина перша статті 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин за договором про надання житлово-комунальних послуг як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в частині першій статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц.

Як вбачається з загальної відомості нарахування плати за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.02.2022 року по 31.12.2024 року, наданої ТОВ «Жилсервіс» боржник ОСОБА_1 має заборгованість:

- за лютий 2022 року нараховано 480,64 грн. (на початок місяця була наявна заборгованість 2864,90 грн), загальна заборгованість 3345,54 грн.;

-за березень 2022 року на початок місяця 3345,54 грн, нараховано 190,65 грн., заборгованість 3536,19 грн.;

-за квітень 2022 року на початок місяця 3536,19 грн, нараховано 156,51 грн., заборгованість 3692,80 грн.;

-за травень 2022 року на початок місяця 3692,80 грн, нараховано 286,33 грн., заборгованість 3979,13 грн.;

-за червень 2022 року на початок місяця 3979,13 грн, нараховано 456,68 грн., заборгованість 4435,81 грн.;

-за липень 2022 року на початок місяця 4435,81грн, нараховано 427,12 грн., заборгованість 4862,93 грн.;

-за серпень 2022 року на початок місяця 4862,93 грн, нараховано 448,56 грн., заборгованість 5311,49 грн.;

-за вересень 2022 року на початок місяця 5311,49 грн, нараховано 376,48 грн., заборгованість 5687,97 грн.;

-за жовтень 2022 року на початок місяця 5687,97 грн, нараховано 386,51 грн., заборгованість 6074,48 грн.;

-за листопад 2022 року на початок місяця 6074,48 грн, нараховано 455,47 грн., заборгованість 6529,95 грн.;

-за грудень 2022 року на початок місяця 6529,95 грн, нараховано 455,47 грн., заборгованість 4485,42 грн.;

-за січень 2023 року на початок місяця 4485,42 грн, нараховано 455,47 грн., заборгованість 4940,89 грн.;

-за лютий 2023 року на початок місяця 4940,89 грн, нараховано 455,47 грн., заборгованість 5396,36 грн.;

-за березень 2023 року на початок місяця 5396,36 грн, нараховано 483,47 грн., заборгованість 5879,83 грн.;

-за квітень 2023 року на початок місяця 5879,83 грн, нараховано 545,04 грн., заборгованість 6424,87грн.;

-за травень 2023 року на початок місяця 6424,87 грн, нараховано 545,04 грн., заборгованість 6969,91 грн.;

-за червень 2023 року на початок місяця 6969,91 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 7571,18 грн.;

-за липень 2023 року на початок місяця 7571,18 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 7422,45 грн.;

-за серпень 2023 року на початок місяця 7422,45 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 8023,72 грн.;

-за вересень 2023 року на початок місяця 8023,72 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 8624,99 грн.;

-за жовтень 2023 року на початок місяця 8624,99 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 9226,26 грн.;

-за листопад 2023 року на початок місяця 9226,26 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 9827,53 грн.;

-за грудень 2023 року на початок місяця 9827,53 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 10428,80 грн.;

-за січень 2024 року на початок місяця 10428,80 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 10780,07 грн.;

-за лютий 2024 року на початок місяця 10780,07 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 11381,34 грн.;

-за березень 2024 року на початок місяця 11381,34 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 10982,61 грн.;

-за квітень 2024 року на початок місяця 10982,61 грн, нараховано 575,26 грн., заборгованість 11557,87 грн.;

-за травень 2024 року на початок місяця 11557,87 грн, нараховано 601,27 грн., заборгованість 12159,14 грн.;

-за червень 2024 року на початок місяця 12159,14 грн, нараховано 757,38 грн., заборгованість 12916,52 грн.;

-за липень 2024 року на початок місяця 12916,52 грн, нараховано 757,38 грн., заборгованість 13673,90 грн.;

-за серпень 2024 року на початок місяця 13673,90 грн, нараховано 757,38 грн., заборгованість 10731,28 грн.;

-за вересень 2024 року на початок місяця 10731,28 грн, нараховано 757,38 грн., заборгованість 11448,66 грн.;

-за жовтень 2024 року на початок місяця 11448,66 грн, нараховано 757,38 грн., заборгованість 12246,04 грн.;

-за листопад 2024 року на початок місяця 12246,04 грн, нараховано 757,38 грн., заборгованість 13003,42 грн.;

-за грудень 2024 року на початок місяця 13003,42 грн, нараховано 757,38 грн., заборгованість 13762,80 грн.

Отже, з матеріалів заяви вбачається, що заявник, звернувшись до суду 01 січня 2025 року про стягнення боргу, пред`явив вимоги про стягнення боргу станом на 31 грудня 2024 року в розмірі 13762,80 грн. та з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що заявником до загальної заборгованості включено період з 01 лютого 2022 року, а також ще й заборгованість в розмірі 2864,90 грн. за невизначений період, що передує лютому 2022 року, тобто частина заборгованості, яку просить стягнути заявник може бути заявлена поза межами строків позовної давності. Виходячи з наданих заявником доказів суд позбавлений можливості встановити період за який фактично стягується заборгованість, в порядку наказного провадження.

Крім того, як вбачається зі звіту по здійсненим розрахункам ТОВ «Жилсервіс» для розрахунку пені, 3% річних та інфляційних витрат вказує дані щодо початкової заборгованості станом на 01.02.2022 у розмірі 3345,54 грн., що включає в себе вказану вище суму 2864,90 грн. за невизначений період.

З відомості про нарахування вбачається, що за лютий 2022 року боржнику нараховано суму 480,64 грн., а не 2864,90 грн, отже сума 3345,54 грн. не може бути базою для розрахунку суми пені, 3% річних та інфляційних витрат.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги/заявлені в наказному провадженні вимоги з 12.03.2017 року вважаються такими, що заявлені в межах строку позовної давності.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що з наданої загальної відомості про нарахування не вбачається за можливе встановити за який час виникла сума заборгованості станом на лютий 2022 року у розмірі 2864,90 грн.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд з такою вимогою.

Наявність обставин, які вказують на пропуск строку позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із обґрунтованості заявленої вимоги і документів, доданих до заяви.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу заявник не зазначив періоду, за який нарахована заборгованість в розмірі 2864,90 грн., яку заявник просив стягнути з боржників.

Не зазначення в заяві про видачу судового наказу конкретного періоду, за який нараховано заборгованість по сплаті та ненадання документів, з яких вбачається нарахування боргу за цей період позбавляє суд об`єктивної можливості дійти беззаперечного висновку щодо дотримання строків позовної давності.

Пропуск позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, останній буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

З урахуванням вказаних обставин, заявлені вимоги не є безспірними, оскільки з`ясування питання щодо дотримання позовної давності можливо лише в порядку позовного провадження.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 165 ЦПКМ України, не позбавляє заявника права звернутися з такими самими вимогами в порядку позовного провадження, та відповідно доводити факт переривання позовної давності, у разі подання боржником заяви про застосування позовної давності.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у видачі вказаного судового наказу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 160, 161, 165, 166, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги з управління багатоквартирним будинком (житлово-комунальні послуги) з ОСОБА_1 - відмовити.

Роз?яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 5 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя -Г. М. Щепелева