Справа №766/9065/24
Пров. №2/766/3272/25
02 квітня 2025 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Петішкін О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову вказала, що є власницею 59/100 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У належному їй житловому приміщенні зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_2 , який є колишнім чоловіком її доньки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З належного їй житла, відповідач в добровільному порядку не виселяється, з реєстраційного обліку не знімається, вчиняє домашнє насильство, не працює, веде асоціальний спосіб життя. Його поведінка створює небезпеку її життю та здоров`ю. Вказує, що домашнє насильство зі сторони відповідача носить систематичний характер, протиправні наслідки своєї поведінки він не усвідомлює, на шлях виправлення не стає та робить нестерпними умови проживання для неї та членів її сім`ї.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.06.2024 року відмовлено ОСОБА_1 у залученні третьої особи Відділу поліції №1 (Дніпровський) ГУНП в Херсонській області, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю, вирішено питання про виклик свідків.
25.03.2025 року представником позивачки подано додаткові пояснення.
Допитана в судовому засіданні 17.02.2025 року свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що позивачка її подруга, а відповідач колишній її зять. ОСОБА_5 живе в страху, відповідач тверезим не буває, він ламає замки, ворота, виніс з дому речі. Одного разу навіть вдарив ОСОБА_6 , поки вона була в лікарні він виніс з будинку її речі, на лікування грошей не давав. Сусіди неодноразово викликали поліцію на поведінку ОСОБА_2 , який зловживає спиртними напоями, комунальні послуги не сплачує, не працює. Позивачка не може оформити субсидію, оскільки відповідач зареєстрований але не працює, а вона отримує маленьку пенсію приблизно 3500 грн. Відповідач без дозволу забрав з будинку позивачки пральну машинку та продав її.
Допитана в судовому засіданні 17.02.2025 року свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що позивачка сусідка та подруга, а відповідач колишній зять позивачки. ОСОБА_8 знущається з позивачки, погрожує їй, каже що один раз її вдарить, а другий раз вдарить по кришці її домовини. Був випадок, коли ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_10 , знає, що він б`є по холодильнику, пошкодив електроплиту, у нього власного майна не має, він зловживає спиртними напоями. ОСОБА_5 постійно викликає поліцію, та і сусіди також викликають поліцію. Котяш постійно погрожує ОСОБА_11 , махає кулаками, а вона самостійно ледь пересувається на ходунках. ОСОБА_9 живе в літній кухні, напивається, ОСОБА_12 його боїться, він всім погрожує. Він навіть доньку ОСОБА_13 - свою дружину бив.
Представником позивачки подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, допитавши 17.02.2025 року свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
59/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджено копією спадкового договору від 17.04.2021 року, витягом з Державного реєстру речових прав №339720278 від 19.07.2023 р.
За актом від 07.05.2024 року складеного головою органу самоорганізації населення квартального комітету №9, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
19.04.2024 року УПП в Херсонській області винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 у зв`язку з вчиненням відносно останньої домашнього насильства, а саме: виражався нецензурно в бік ОСОБА_1 та словесно погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство.
Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.09.2023 року у справі №766/3591/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.
Постановою встановлено, що ОСОБА_2 12.08.2023 р. близько 23:15 год. за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку в ході якої висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою у бік своєї колишньої тещі ОСОБА_1 чим вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру.
Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.05.2024 року у справі №766/6272/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.
Постановою встановлено, що ОСОБА_2 19.04.2024 р. близько 19:42 год. знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив повторно протягом року домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої тещі ОСОБА_1 , а саме: висловлювався грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.
За ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України)).
Відповідно до ч. 1ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, Верховний Суд України вказав, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 4 статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Частиною 1 статті 109 Житлового кодексу УРСР визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
Відповідно до статті 116 Житлового кодексу УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.
Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Надані позивачкою докази, покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7 свідчать про наявність в діях відповідача систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для позивачки проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак, вони підлягають задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.
Рішення в повному обсязі складено 02 квітня 2025 року.

Керуючись ст. 9, 109, 116 ЖК УРСР, ст. 16, 316-319, 311, 391 ЦК України, ст. 12, 13, 141, 259, 264-265, 274, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про виселення з житлового приміщення задовольнити в повному обсязі.

Виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою. відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. Якщо повне рішення не були вручено у день його складення, позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Херсонського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяО. В. Ус