ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Суми

Справа №577/6375/23

Номер провадження 22-ц/816/386/25

22-ц/816/387/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне сільськогосподарське підприємство «Духанівське»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Мовчана Романа Анатолійовича на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2024 року, повний текст якого складено 22 квітня 2024 року, та на додаткове рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2024 року, повний текст якого складено 24 травня 2024 року, ухвалених в м. Конотопі у складі судді Галяна С.В., -

в с т а н о в и в :

22 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Духанівське» (далі ПСП «Духанівське») про розірвання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27 лютого 2018 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що п. 4.1 спірного правочину передбачена фіксована одноразова виплата готівкою 49689,44 грн за користування земельною ділянкою за весь строк дії договору не пізніше 30 березня 2018 року. За вирахуванням податків і обов`язкових платежів відповідач мав сплатити позивачці 40000 грн, чого у вказаний в договорі строк не зробив, тобто не виконав істотну умову договору, а відтак правочин слід розірвати.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПСП «Духанівське» 5000 грн витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Мовчан Р.А. просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не виконав умову договору про одноразовий платіж у строк до 30 березня 2018 року. Факт відповідної виплати у 2020 році не спростовує обставину порушення істотної умови договору. Також в апеляційної скарзі йдеться про систематичну несплату орендної плати як підставу для розірвання спірного правочину.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення представник ОСОБА_1 адвокат Мовчан Р.А. просить додаткове судове рішення скасувати та відмовити відповідачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. При цьому зазначає, що відповідач не надав доказів понесених витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

В частині відмови у стягненні інших судових витрат додаткове судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Гордієнко Л.В. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду та додаткове судове рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ПСП «Духанівське» укладено договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). За цим договором відповідачу в користування передані земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:0099 та :04:001:0789, загальною площею 6,2059 га, у тому числі рілля 5,5826 га, сіножаті 0,6233 га. Договір укладено на 49 років з дати державної реєстрації права емфітевзису (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 4.1 договору за користування земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику фіксовану одноразову виплату в розмірі 49689,44 грн за весь строк дії договору шляхом видачі готівки через касу підприємства (землекористувача) одним або кількома платежами не пізніше «30» березня 2018 року.

Згідно з п. 4.4 договору у разі невнесення плати за користування земельною ділянкою у строки, визначені пунктом 4.1 договору, землекористувач сплачує власнику пеню в розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення (а.с. 6-8).

Згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки до договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 передала, а ПСП «Духанівське» прийняло в користування земельні ділянки загальною площею 6,2059 га, у тому числі рілля 5,5826 га :04:002:0099), сіножаті - 0,6233 га :04:001:0789), які знаходяться на території Духанівської сільської ради (а.с. 9).

17 квітня 2020 року ОСОБА_1 отримала від ПСП «Духанівське» 40000 грн за оренду земельної ділянки (а.с. 39).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги визнання позивачкою факту отримання 40000 грн за оренду земельної ділянки та дійшов до висновку про виконання відповідачем умов договору щодо здійснення плати за користування земельною ділянкою в обумовленому договором розмірі. Водночас, порушень істотних умов договору суд не встановив, а тому відмовив у задоволенні позову.

Вирішуючи питання компенсації понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, суд урахувавши складність справи, стягнув з позивачки 5000 грн. Суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд також урахував, що справа не представляла великої складності, тому неминучість витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн викликала сумнів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками місцевого суду з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, для встановлення можливості розірвання спірного договору необхідно визначити чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності), а також співвіднести очікуваний результат від укладеного договору та фактичні обставини внаслідок неналежного його виконання.

Цивільний кодекс України не встановлює істотних умов для договору емфітевзису, тому при укладенні цього договору треба виходити з загальноприйнятих істотних умов для договорів - предмет, ціна та строк дії (ст. 638 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та фактично визнається позивачкою передбачена п. 4.1 договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 27 лютого 2018 року одноразова плата 49689,44 грн, а за вирахування податків та обов`язкових платежів 40000 грн, була видана ОСОБА_1 17 квітня 2020 року (а.с. 39). Відтак, відповідачем вказана умова договору була виконана. Прострочення одноразового платежу не є підставою для розірвання оспорюваного правочину, оскільки поряд з порушенням строку виплати відсутні негативні наслідки для позивачки у виді неотримання плати за користування земельною ділянкою. Відповідач добровільно поновив порушене право позивачки на отримання одноразової плати за користування землею.

Викладені в апеляційній скарзі норми права та судової практики стосуються систематичної несплати орендної плати та не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки за умовами договору виплачені з порушенням строку кошти є одноразовою платою.

Фактів систематичної несплати орендної плати судом не встановлено і відповідними обставинами позовні вимоги не обґрунтовуються, тобто орендна плата не є предметом спору у цій справі.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачкою не надано суду жодних доказів, якими б підтверджувалось існування підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки як з передбачених самим договором умов, так і у випадку, передбаченому законом. Відповідач поновив порушене право позивачки добровільно за три роки до її звернення до суду. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про не доведення наявності істотних порушень умов договору з боку відповідача, а тому апеляційний суд погоджується з рішенням про відмову у задоволенні позовних вимог. Висновки місцевого суду послідовно викладені в мотивувальній частині судового рішення і додаткової аргументації не потребують.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду погоджується з додатковим рішенням місцевого суду про компенсацію відповідачу за рахунок позивачки понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Під час розгляду справи в місцевому суді правничу допомогу відповідачу надавала адвокат Гордієнко Л.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 18 грудня 2020 року, додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 18 грудня 2020 року (зворот а.с. 86, а.с. 87), ордеру на надання правничої допомоги від 21 грудня 2023 року (а.с. 23). Актом № 1-64 від 12 квітня 2024 року підтверджується обсяг наданих адвокатом послуг та загальна вартість робіт (а.с. 86), а платіжною інструкцією № 124 від 11 квітня 2024 року підтверджується оплата вартості наданих адвокатом послуг у розмірі 20000 грн (а.с. 79).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

З огляду на те, що адвокатом Гордієнко Л.В. в суді першої інстанції дійсно надавалась правнича допомога відповідачу, адвокат брала участь у судових засіданнях, складала процесуальні документи, тому колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що співмірною із складністю вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт буде компенсація за рахунок позивачки витрат відповідача за надану йому правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем строку подання доказів про понесені витрати на правничу допомогу є безпідставними. Так, рішення суду було проголошене 11 квітня 2024 року, а із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат відповідач звернувся 14 квітня 2024 року, надавши відповідні докази понесення витрат на правничу допомогу, тобто у межах встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України 5-денного строку на подання доказів понесених витрат після ухвалення рішення суду. Про намір подати відповідні докази понесених витрат впродовж 5 днів після ухвалення рішення суду відповідачем заявлено у відзиві на позовну заяву 21 грудня 2023 року (а.с. 27-30), тобто до закінчення судових дебатів (11 квітня 2024 року).

Отже, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, додаткове рішення суду зміні чи скасуванню не підлягає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, а також додаткове рішення про компенсацію витрат на правничу допомогу, підстав для зміни чи скасування яких за доводами апеляційних скарг немає.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 05 червня 2024 року у справі №583/2206/23.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Мовчана Романа Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2024 року та додаткове рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина