РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 565/2007/24

Провадження № 22-ц/4815/385/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2024 року ускладі судді Незнамової І.М., ухвалене в м. Вараш Рівненської області, повний текст рішення складено 20 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що з 15.08.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28.11.2023 року. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.02.2023 року у справі №565/205/23 із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2023 року до досягнення дочкою повноліття. Позивач зазначає, що вчасно і в повному обсязі сплачує аліменти, але у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я та матеріального становища, а саме: наявністю у нього на утриманні іншої неповнолітньої дитини, а також батька інваліда І групи, на даний час не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду (судовим наказом). ОСОБА_1 зазначає, що з 31.05.2023 року він проходив службу у в/ч НОМЕР_1 . Під час виконання бойового завдання 21.06.2023 року отримав поранення, після чого проходив лікування та реабілітацію в періоди з 23.06.2023 року по 15.07.2023 року, з 19.07.2023 року по 11.08.2023 року, з 16.08.2023 року по 06.09.2023 року, з 26.09.2023 року по 23.10.2023 року, з 24.10.2023 року по 22.11.2023 року, з 23.11.2023 року по 19.12.2023 року. З 20.12.2023 року позивач здав справи у ВЧ НОМЕР_1 та був направлений на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 зазначає, що після звільнення з військової служби, стан його здоров`я не покращився, 30.08.2024 року, після проходження всіх курсів лікування та реабілітації, він знову звертався до сімейного лікаря зі скаргами на стан здоров`я, за наслідками отриманого поранення. ОСОБА_1 також просить суд звернути увагу, що з 01.09.2012 року він добровільно сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини від іншого шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частки свого заробітку (доходу) щомісячно. Окрім того, зауважує, що має на утриманні батька, ОСОБА_6 , який є інвалідом І групи, з яким позивач спільно проживає та несе витрати на його утримання та лікування. Просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений судовим наказом Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.02.2023 року у справі №565/205/23 з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2024 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 192 СК України, яка передбачає можливість зміни судом розміру аліментів, визначеного за рішенням суду або домовленістю між батьками, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, та обґрунтоване тим, що у позивача як платника аліментів з часу їх призначення за судовим наказом майновий стан не погіршився, сімейні обставини не змінилися, а тому відсутні передбачені законом підстави для зміни визначеного судовим рішенням розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі доводить, що з моменту видачі судового постановлення судового рішення про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його сімейні обставини змінилися, адже він став офіційно сплачувати аліменти на свою дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 16,5% від його заробітку, хоча і раніше добровільно сплачував зі своєї заробітної плати 20% на її утримання. Додає, що таким чином сукупний розмір аліментів на утримання двох дітей перевищує 1/3 частину його заробітку, що є порушенням вимог ст.ст. 183, 187 СК України. Вважає, що при задоволенні його позовних вимог про зменшення розміру аліментів у цій справі з 1/4 до 1/6 частини доходів щомісячно забезпечуватиме рівність утримання обох дітей та не порушуватиме вимог закону щодо мінімального розміру аліментів на дитину, а також його інтересів як платника. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Судовим наказом Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.02.2023 року у справі №565/205/23, який набрав законної сили в день його видачі, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2023 року до досягнення дочкою повноліття.

Судовий наказ перебуває на виконанні Вараського відділу ДВС у Вараському району Рівненської області в рамках виконавчого провадження №71127429.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підставою для зменшення розміру аліментів зазначав наступні обставини: погіршення стану здоров`я та погіршення матеріального становища, наявність у нього на утриманні іншої дитини, на яку він добровільно сплачує аліменти, наявність на утриманні батька інваліда І групи, з яким спільно проживає, що в сукупності вважає достатніми підставами для зменшення розміру аліментів, що стягуються за судовим наказом.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (на момент ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3 196,00 гривень .

Оцінюючи матеріальний стан сторін, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно Довідки про доходи Філії ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» за №1654 від 04.09.2024 року, за період з березня 2024 року по серпень 2024 року ОСОБА_1 , який займає посаду майстра виробничої дільниці І групи, отримав 416 507,83 грн. нарахованої заробітної плати, з якої за вказаний період відраховано за виконавчими документами 150 879,97 грн., до виплати позивачу нараховано 184 408,81 грн..

Як вбачається із Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 13.01.2009 року, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_5 , батьком якої у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_4 .

Згідно заяви ОСОБА_1 , з 01.09.2012 року із його заробітної плати стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 в розмірі 20% на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою Філії ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» від 10.07.2024 року №1389.

Згідно заяви позивача ОСОБА_1 від 02.10.2024 року, адресованої роботодавцю Філії ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», останній просить зменшити розмір аліментів, які стягуються із його заробітної плати на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 16,50%, починаючи з 01.10.2024 року по 25.12.2026 року.

Відповідно до звітів про здійснені відрахування та виплати Філії ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», за жовтень 2024 року із заробітної плати позивача ОСОБА_1 стягнуто: на підставі судового наказу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.02.2023 року, у справі №565/205/23 17 277,81 грн. аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , частка стягнення 25%; на підставі заяви ОСОБА_1 від 02.10.2024 року 11 337,36 грн. аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , частка стягнення 16,50%.

Окрім цього, встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на службі у в/ч НОМЕР_1 , з 31.05.2023 року, що підтверджується довідкою за №1392 від 28.06.2023 року.

Як вбачається із довідки №4119 від 29.06.2023 року, ОСОБА_1 21.06.2023 року отримав вогнепальне осколкове сліпе поранення правої лопаткової ділянки, правобічний пневмоторакс, вогнепальний перелом правої лопатки, за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань в складі підрозділу ВЧ НОМЕР_1 .

Позивачем підтверджено проходження курсів лікування та реабілітації, внаслідок отриманого 21.06.2023 року поранення в періоди з 23.06.2023 року по 15.07.2023 року, з 19.07.2023 року по 11.08.2023 року, з 16.08.2023 року по 06.09.2023 року, з 26.09.2023 року по 23.10.2023 року, з 24.10.2023 року по 22.11.2023 року, з 23.11.2023 року по 19.12.2023 року.

Згідно витягу з наказу №358 від 20.12.2023 року, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас (пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), з 20.12.2023 року здав справи і посаду у в/ч НОМЕР_1 та направлений на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 ), який є інвалідом І групи, з 17.02.2020 року довічно, що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №431519.

Згідно Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 01.10.2024 року, позивач ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відсутні докази зміни стану матеріального стану його як платника з моменту призначення судом аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , а тому відсутні передбачені ст. 192 СК України, якою обґрунтовано цей позов, підстави для зменшення розміру аліментів.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач, в тому числі зазначав про те, що при стягненні аліментів у цій справі не враховано обставин сплати ним аліментів на іншу дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Такі твердження не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки обставини утримання старшої дочки ОСОБА_8 від іншого шлюбу існували на момент винесення наказу про стягнення аліментів на утримання спільної з відповідачкою дочки ОСОБА_7 , а тому не йдеться про можливість застосування в цьому випадку положень ст. 192 СК України.

Щодо зміни матеріального стану, то вона також не доведена позивачем. Як встановлено судом, позивач працевлаштований у Філії ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», де отримує заробітну плату, при чому, доказів погіршення його матеріального стану після ухвалення судом рішення (судового наказу) про стягнення з нього аліментів, що є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надано.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі зазначає, що погіршення його майнового становища, в тому числі, пов`язане з утриманням батька ОСОБА_6 , який є інвалідом І групи, проте жодних доказів, які б підтверджували несення ним витрат, пов`язаних із забезпеченням батька, а також їх розміру, суду не надано. Окрім того, суд враховує, що держава на певному рівні здійснює соціальне забезпечення інвалідів, виплачуючи пенсію по інвалідності.

Доводи апелянта про погіршення стану здоров`я не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції з наступних міркувань. ОСОБА_1 доведено факт отримання ним поранення за обставин безпосередньої його участі як військовослужбовця у бойових діях під час захисту Батьківщини та виконання бойових завдань в складі підрозділу в/ч НОМЕР_1 , а також факти, що стосуються проходження курсів лікування та реабілітації за наслідками отриманого поранення: станом на 19.12.2023 року ОСОБА_1 пройшов курси лікування та реабілітації, після чого 30.08.2024 року звертався до сімейного лікаря зі скаргами на самопочуття; за результатами огляду лікарем встановлено діагноз - остеохондроз ШВХ та призначено лікування. Разом з тим, належних доказів на підтвердження обставин погіршення його стану здоров`я саме після ухвалення судом рішення (судового наказу) про стягнення з нього аліментів, що є підставою для зміни (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки у відповідності до вимог ст. 192 СК України, якою обґрунтовано позов, не надано та судом не встановлено.

Встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку з нормами закону, якими врегульовано спірні правовідносини, дають підстави для висновку про те, що з моменту винесення судом рішення (судового наказу) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у позивача не відбулося суттєвих змін у матеріальному стані, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, що в свою чергу, є підставою для відмови у заявленому позові про зменшення розміру аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.