Номер провадження: 22-ц/813/4746/25
Справа № 523/1039/25
Головуючий у першій інстанції Чорнуха Ю. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

07.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого: Громіка Р.Д.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.,

ознайомившись з апеляційною скаргоюОСОБА_1 та керівника Громадської організації «По захисту прав дітей-сиріт і інвалідів ім. Тетяни Макарової «За право жити» ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: керівник Громадської організації «По захисту прав дітей-сиріт і інвалідів ім. Тетяни Макарової «За право жити» ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, 16 січня 2025 року ОСОБА_1 та керівник ГО «За право жити» ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 березня 2025 року заяву судді Погорєлової С.О. про самовідвід задоволено. Відведено суддю Погорєлову С.О. за її заявою від участі в розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 та керівника ГО «За право жити» ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: керівник ГО «За право жити» ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

В порядку автоматизованого розподілу судової справи для розгляду справи 02 квітня 2025 року суддею-доповідачем визначено суддю Громіка Р.Д., суддями учасниками колегії: Сєвєрова Є.С., Таварткіладзе О.М.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 та керівника ГО «За право жити» ОСОБА_2 підлягає поверненню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту, які визначені статтею 356 ЦПК України.

В апеляційній скарзі мають бути зазначені: 1) найменування суду, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) рішення або ухвала, що оскаржуються; 5) в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); 6) нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; 7) клопотання особи, яка подала скаргу; 8) дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується; 9) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Подана ОСОБА_1 та керівником ГО «За право жити» ОСОБА_2 апеляційна скарга не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з п.п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Так, перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №199/6713/14-ц (провадження №14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та керівник ГО «За право жити» ОСОБА_2 вживають зневажливі висловлювання, які не притаманні для написання ділових документів, відображають зневажливе ставлення скаржників до суддів першої та апеляційної інстанцій та судової влади загалом, а також надають зневажливу, іронічну оцінку процесуальних дій та рішень у інших справах, що є виявом очевидної неповаги та не спрямована на ефективний захист прав, свобод та інтересів скаржників, а тому суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Зокрема, скаржника використовує в тексті скарги такі образливі висловлювання: «протягом грудня-січня-лютого-березня 2025 року фактично і юридично переконалися у найпростішій судовій справі про ліквідацію правосуддя, й навіть доступу до Одеських судів на прикладі, де суддями створені штучні системні перешкоди…»; «… усім демонструючи принцип безправія у судовій владі України…»; «про цей ганебний юридичний факт незаперечно свідчать ухвали суддів першої інстанції… якими протягом грудня-січня-лютого-березня 2025 року навмисно перекрито шлях до суду...»; «…на тлі ряду процесуальних рішень в одній судовій справі з елементарного питання чітко усім продемонстрована занадто порочна клієнтська система … у сучасному судочинстві України, - як атрибут анти-правосуддя за антилюдськими програмами USAID (соросни, через що йде ліквідація правосуддя в сучасній Україні), задля створення далекоглядних умов засилля суддівської корупції та різноманітної організованої злочинності для подальшого поневолення наших співвітчизників»; «…дана справа набуває державної ваги про невідворотній факт свідомого знищення правосуддя у сучасній Україні протягом останніх десятирічь»; «останніми місяцями у Приморському райсуді Одеси була використана нова суддя…, яку також задіяли ватажки задля штучних перешкод у доступі громадян України до суду. Не кажу вже там про якесь правосуддя»; «зміст описової та мотивувальної частин її ухвали від 06.02.2025 року перевантажено баластним переліком різних законодавчих актів та безглуздих прецедентів…»; «все це штучно й «за вуха» притягнуто для вчинення перешкод доступу людини до суду … доводячи брутально-ганебний факт знищення правосуддя за програми соросни та «USAID».

Такий виклад апеляційної скарги є виявом неповаги до суду, а тому колегія суддів дійшла висновку, що подання цієї апеляційної скарги є зловживанням скаржниками їх процесуальними правами, невиконанням обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Отже, колегія суддів визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 та керівника ГО «За право жити» ОСОБА_2 у цій редакції проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, що суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства та його завданню, у зв`язку з чим скарга підлягає поверненню заявникам.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 44, 185, 357 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та керівника Громадської організації «По захисту прав дітей-сиріт і інвалідів ім. Тетяни Макарової «За право жити» ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: керівник Громадської організації «По захисту прав дітей-сиріт і інвалідів ім. Тетяни Макарової «За право жити» ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення повернути скаржникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Судді Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе