Справа № 727/945/25
Провадження № 2/727/630/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

секретаря судового засідання Кремзелюк О.В.

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 . Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

24.01.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 третя особа: ОСОБА_3 , служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини.

У поданій заяві посилається на те, що вона ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . У них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає що вона - ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 на час подачі позову до суду являлися внутрішньо переміщеними особами.

Вказує, що ОСОБА_3 постраждав від наслідків збройного конфлікту в Україні, в результаті чого у нього виникли психологічні порушення. Зазначила, що син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зазнав психологічного насильства внаслідок воєнних дій.

ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю.

Також додає, що для відновлення емоційного стану дитини та забезпечення її гармонійного розвитку, вона потребує постійного догляду, емоційної підтримки та стабільного середовища. І позивачка, як мати, постійно піклується про здоров`я, освіту та розвиток дитини ОСОБА_3 .

Вказує, що вона разом з сином проживає за адресою: АДРЕСА_1 та на теперішній час стан та потреби дитини ОСОБА_3 повність відповідають всім нормам та потребам.

Зазначає, що відповідач не може забезпечити дитині належні умови для фізичного, емоційного та інтелектуального розвитку.

Виходячи з досвіду спільного виховання, ОСОБА_2 не демонструє обізнаності щодо медичних потреб дитини, не має досвіду забезпечення особливого догляду за дитиною із відповідним станом здоров`я.

Умови, які створює батько, не відповідають рекомендаціям медичних фахівців, що може негативно впливати на фізичний та емоційний стан дитини. Під час спільного проживання виявлялися випадки ігнорування батьком рекомендацій лікарів та відсутність відповідальної участі в лікуванні дитини.

З огляду на вищевикладене, вважає, що визначення місця проживання сина разом зі позивачкою є найкращим варіантом для забезпечення його здоров`я, безпеки та благополуччя. Вказує що нею створені комфортні умови для проживання дитини, включаючи окремий простір, який відповідає його віковим і медичним потребам. А тому просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею- ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.02.2025 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

25.02.2025 р. відповідач подав до суду відзив, у якому не заперечував щодо визначення місця проживання сина з матір"ю, але заперечував щодо обставин зазначених у позовній заяві. Вказує що, після початку повномасштабного вторгнення РФ, він разом із сім"єю переїхали до АДРЕСА_2 він зняв приватний будинок. Однак, із незрозумілих причин позивачка постійно вчиняла сімейні сварки, в ході яких безпідставно викликала поліцію, викручуючи та спотворюючи факти стосунків між нами. В подальшому вона з сином і своїми батьками переїхала у квартиру по АДРЕСА_1 . Неодноразово дружина поверталася і продовжували вести спільне сімейне життя.

Крім того зазначає, що вони втрьох, проводили разом відпочинок, в період 6-9 січня 2025 року в ОСОБА_4 , де проживали в одному номері. Всі дії на відпочинку були направлені на забезпечення пошуку гармонії, взаєморозуміння та забезпечення всебічного розвитку сина. В обґрунтування викладених обставини надано фотознімки.

Також, наголошує на ту обставину, що впродовж з серпня-вересня 2024 року він через мобільні банківські додатки , на рахунок позивачки переказав кошти в сумі 73 500 гривень для ведення спільного бюджету та для забезпечення всім необхідним сина.

10.03.2025 року представник служби у справах дітей ЧМР надіслала до суду лист, в якому вказує на те, що Сімейним кодексом України врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини державними органами лише в разі наявності спору між батьками. В разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається в позасудовому порядку. Вказує, що матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Вважає, що за таких обставин відсутні підстави для надання висновку органу опіки та піклування виконавчим комітетом ЧМР, як одного із доказів для вирішення справи по суті, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 27.02.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. При цьому зазначила, що відповідач не заперечує щодо проживання дитини з нею.

Відповідач у судове засідання не з`явився.

Представник відповідача 04.04.2025 року надісав заяву, згідно якої просить залишити позовну заяву без розгляду, у зв`язку із відсутністю спору між сторонами з приводу того з ким з них має проживати неповнолітній син. Просив проводити судове засідання без у часті відповідача та його представника.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність представника Служба у справах дітей Чернівецької міської ради .

Судом встановлено, що з 10.07.2004 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.8)

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.12).

Згідно довідок від 02.05.2022 року №7726- та №7726- ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, та їх фактичне місце проживання є АДРЕСА_1 . (а.с.14-15)

Із витягу рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 808/24 від 26.11.2024 року, встановлено що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. (а.с.16-17)

Із посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого управлінням соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, а його законним представником( опікуном) призначена ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.13)

Із акту оцінки потреб сім`ї/особи від 23.10.2024 року № 823/02-07, наданого Чернівецьким міським центром соціальних служб встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , на час обстеження у квартирі наявні всі комунальні зручності, наявне облаштоване місце для навчання ОСОБА_3 , дитина має окреме ліжко, стан помешкання задовільний. (а.с.19-24).

Відповідач додав до матеріалів справи копії квитанцій про перерахування на рахунок позивачки грошових коштів ( а.с.50-65) Та в судовому засіданні позивач підтвердила отримання нею від відповідача грошових коштів.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватися у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини , позивачка посилається на те, що відповідач не може забезпечити дитині належні умови для фізичного, емоційного та інтелектуального розвитку. За твердженнями позивачки - ОСОБА_2 , як батько, не демонструє обізнаності щодо медичних потреб дитини, не має досвіду забезпечення особливого догляду за дитиною із відповідним станом здоров`я. Умови, які створює батько, не відповідають рекомендаціям медичних фахівців, що може негативно впливати на фізичний та емоційний стан дитини. Під час спільного проживання виявлялися випадки ігнорування батьком рекомендацій лікарів та відсутність відповідальної участі в лікуванні дитини.

Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач систематично допомогає матеріально позивачу в у триманні їх неповнолітнього сина. Також, позивач вказала, що відповідач не заперечує щодо того щоб їх спільна дитина проживала разом з нею. Зазначене підтверджується відзивом відповідача.Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини, шляхом визначення її місця проживання з матір`ю, суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Керуючись ст.ст. 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.04.2025 р.

Суддя Н.М. Танасійчук