Провадження № 2/761/2401/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Ільїна О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Золотоворітська» про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати за нею право власності на машиномісце VІІІ (вісім), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що позивач після смерті матері, ОСОБА_3 , звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене машиномісце.

В той же час нотаріуса було повідомлено про відсутність свідоцтва про право власності на машиномісце. Внаслідок цього нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на машиномісце.

Як зазначає позивач, забудовник будинку надавав машиномісця кожному інвестору будинку. Позивач не віднайшла документи передані забудовником чи правовстановлюючий документ на право власності на машиномісце.

В позові зазначається, що ОСОБА_3 все своє життя користувалась машиномісцем як приналежністю до квартири. Після її смерті цим майном продовжила користуватись позивач, яка стала власником частини квартири №6 на підставі договору дарування від 29.08.2019 року та є однією зі спадкоємців решти майна за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.01.2023 року.

Так як відкрите, безперервне, добросовісне володіння та користування спірним машиномісцем ОСОБА_3 тривало з 2004 року до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з цього моменту і до часу звернення до суду з позовом, машиномісцем користується позивач, тому для визнання права власності за набувальною давністю на машиномісце позивач звернулась до суду з цим позовом.

До суду надходили заяви відповідача про визнання позову. Однак суд відмовив в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд, оскільки таке визнання суперечить діючому законодавству.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив проти задоволення вимог позову.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши сторони, оцінивши надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями статті 397 ЦК України,володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

В частині 1 статті 335 ЦК України визначено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Стаття 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В судовому засіданні встановлено, що 12.09.2002 року ОСОБА_3 та СП «Інус» уклали інвестиційний договір №1209/01 щодо будівництва квартири в житловому будинку АДРЕСА_1 , на третьому поверсі, кількість кімнат - 5, загальна площа - 235,2 кв.м.

Договір не містить будь-якої інформації щодо машиномісця (інвестування та подальшої його передачі).

Матеріали справи не містять документів з яких можна було встановити, що забудовник будинку АДРЕСА_1 передавав інвестору - ОСОБА_3 машиномісце разом з квартирою, як приналежність. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що машиномісця в підземному паркінгу були безкоштовно розподілені між інвесторами квартир, як зазначала позивач в позовній заяві.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не видавався наказ про видачу свідоцтва про право власності на машиномісце VІІІ (вісім), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також свідоцтво про право власності на вказане машиномісце.

При вирішенні судом позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, 24.09.2004 року Шевченківським районним судом м.Києва була затверджена мирова угода за умовами якої квартира АДРЕСА_3 залишається за ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вбачається з матеріалів справи.

Як зазначила позивач, вона прийняла спадщину після померлої матері. В той же час, постановою від 16.02.2004 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Переверзева Г.О. відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на машиномісце VІІІ (вісім), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю державної реєстрації на нього в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_2 є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_3 на підставі Договору дарування частки квартири від 29.08.2019 року (1/2 частина) та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2023 року (1/6 частина).

Суду не надано інформацію про власника (власників) 1/3 частини вказаної квартири.

Велика Палата ВС у постанові у справі №910/17274/17 визначила умови набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України:

наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

законність об`єкта володіння;

добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння;

безперервність володіння; сплив установлених строків володіння;

відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Також в постанові зазначено:

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Під час розгляду справи судом, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3 заволоділа машиномісцем VІІІ (вісім), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та користувалась ним з моменту набуття п рава власності на квартиру (з 2003 року).

На підтвердження тієї обставини що ОСОБА_3 несла витрати за утримання машиномісця, представник позивача надала виписки по рахункам. Однак суд позбавлений можливості встановити з таких документів що ОСОБА_3 сплачувала за утримання спірного машиномісця, так як в призначенні платежу не вказано про сплату послуг за утримання машиномісця.

Лише в призначенні платежів за 21.11.2011 року вказано про сплату за утримання паркомісця - 166,17 грн. В той же час не вказано номер машиномісця за яке здійснювалась оплата.

Повідомлення про сплату щомісячних внесків не містить інформації про номер машиномісця за яке сплачувала ОСОБА_3 .

Суд не може прийняти до уваги як належний доказ користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 машиномісцем VІІІ (вісім), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 надану відповідь ОСББ «Золотоворітська» (без дати та реєстраційного номера), оскільки вона не підтверджена іншими матеріалами справи.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи не встановлено що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 користувалась машиномісцем VІІІ (вісім), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 протягом 10 років, суд не вбачає правових підстав для визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Також суд вважає що позивач пред`явила позов до неналежного відповідача, оскільки згідно з положеннями п.2.3 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Золотоворітська» завданням та предметом діяльності Об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Крім того, лише до виключної компетенції загальних зборів належить питання про використання спільного майна.

Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає, щооб`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

У відповідності до діючого законодавства об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не є власником в даному випадку спірного машиномісця, не є особою, яка відповідно до діючого законодавства може ним розпорядитись.

Відповідач не надав суду доказів, що загальні збори уповноважили керівника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку визнати позовні вимоги ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 10-13, 15, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Золотоворітська» про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 31 березня 2025 року

Суддя: Н.Г. Притула