Справа № 214/940/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 квітня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд стягнути на свою користь матеріальну шкоду в сумі 35 413,75 та моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн., завдану внаслідок вчинення відповідачем кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про наявність вироку суду від 02.10.2024, яким відповідачку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, відповідно до якого ОСОБА_2 23 січня 2024 року в ході сварки умисно штовхнула її, позивачку, в спину, завдала два удари долонями обох рук по її обличчю та нанесла удар правою ногою по стегну лівої ноги, спричинивши тим самим їй біль та тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з цим їй було спричинено сильні моральні страждання, вона перебувала в постійному психологічному напруженні та хвилюванні, почувала себе приниженою, постійно знаходилась в стані психоемоційної напруги з реакцією роздратованості, неврівноваженості їй довелося приймати заспокійливі та інші лікарські засоби, звичний спосіб життя дуже сильно змінився, вона не мала тривалий час доглядати за своєю дитиною, у зв`язку з чим морально страждала. Більш того, незадовго до подій вона перенесла операцію на лівій нозі, куди й було нанесено удар відповідачкою, тому вона змушена була звертатись до різних лікарів, які прописували їй відповідне лікування. Під час досудового слідства та в суді відповідачка не намагалась відшкодувати їй завдану матеріальну та моральну шкоду, що пригнічувало її і змусило витрачати час та власні кошти з метою відшкодування шкоди за допомогою судової системи. Ураховуючи викладене, просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 04 лютого 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на вимогах позову наполягав з підстав, викладених у тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 вимоги позову не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено про безпідставність посилання позивача на статті 61, 124, 128 КПК України, оскільки вони стосуються розгляду справ в кримінальному провадженні й передбачають можливість заявлення цивільного позову в порядку кримінального судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні у справі № 214/8257/24 не заявлявся. Стосовно наданої медичної виписки позивача, то операція була проведена їй за 6 місяців 8 днів до подій на заправці «Окко» та надані позивачкою копії чеків про придбання медичних препаратів застосовуються при лікуванні варикозного розширення вен, рекомендації лікарів по їх придбанню матеріали справи не містять. Проаналізовано копії чеків медичних препаратів, наданих позивачем, на предмет їх невідповідності завданим тілесним ушкодженням в межах розгляду справи та зазначено, що деякі чеки містять відомості про придбання їх двічі на день, що ставить під сумнів достовірність цих доказів. Висновок судово-медичної експертизи свідчить лише про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень та не може бути доказом винуватості особи у заподіянні цих ушкоджень. При цьому інформація про відсутність доказів вжиття нею заходів примирення з позивачкою не відповідає дійсності, оскільки нею 14.02.2024 близько 12.00 години було зроблено телефонний дзвінок з пропозицією допомоги та вибаченнями, на що від ОСОБА_4 було отримано негативну відповідь. Тому просить відмовити в задоволенні вимог.

Відповіді на відзив не надійшло.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2024 року у справі № 214/8257/24, ОСОБА_2 визнано винною у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у межах санкції статті.

Згідно вироку суду, ОСОБА_2 23 січня 2024 року близько 21:00 години перебуваючи у приміщенні АЗС «ОККО-ЛАЙТ», що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Саксаганський район, вулиця Вільної Ічкерії, 15А, вчинила сварку зі ОСОБА_4 в ході якої на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до останньої, у ОСОБА_2 виник умисел, спрямований на спричинення їй тілесних ушкоджень, в результаті чого вона умисно штовхнула у спину потерпілу ОСОБА_4 , завдала 2 (два) удари долонями обох рук по обличчю останній, а також нанесла 1 (один) удар правою ногою по стегну лівої ноги, спричинивши тим самим фізичний біль та тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_4 . Своїми умисними діями ОСОБА_2 заподіяла потерпілій ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді: синець лівого стегна, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 206 від 08.02.2024 відносяться за своїм характером до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминучі наслідки.

Вирок не оскаржений, набрав законної сили, тому суд ураховує положення частини 6 статті 82 ЦПК України, відповідно до якої вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно частин 1, 7 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, після розгляду кримінального провадження та винесення судом обвинувального вироку у справі, позивач скористалась своїм правом на пред`явлення позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у порядку цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

При цьому, пунктом 19Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Для відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, слід встановити протиправність поведінки особи, яка спричинила матеріальну шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та матеріальною шкодою.

Установлено, що ОСОБА_2 своїми умисними діями скоїла кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 125 КК України, що підтверджується вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2024 року у справі № 214/8257/24, а отже протиправність дій відповідача установлено судовим рішенням та не спростовано відповідачкою в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди, позивач посилається на завдання їй тілесних ушкоджень, в результаті яких вона змушена була придбавати лікарські засоби для проходження лікування.

На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, позивачі надали копії чеків про придбання ліків та допоміжних засобів.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Разом з тим, подані позивачами докази, зокрема чеки на придбання медичних препаратів, самі по собі не є належними доказами у справі з огляду на відсутність у деяких з них дати придбання ліків (копії неналежної якості), та лікарських призначень стосовно лікарських препаратів: надана стороною позивача медична виписка (а.с.10) стосується перебування позивача на стаціонарному лікуванні влітку 2023 року та проведення операції у зв`язку з наявністю варикозно-розширених вен на лівій нижній кінцівці та факт взаємозв`язку цього факту із синцем лівого стегна, спричиненого 24.01.2024 відповідачкою і необхідність придбання ліків на суму 35 413,75 грн. у зв`язку з цим, матеріали справи не містять, судом не встановлено.

Крім того, частина ліків, чеки на які надано позивачем, стосуються лікування інфекційних захворювань нервової системи дихальних шляхів, черевної порожнини, ускладнення та рецидиви інфекцій сечовидільної системи (як то Браксон, на придбання якого надано більшість чеків, деякі датовані одним днем), зниження температури (як то Інфулган, придбаний у квітні 2024 року), зняття болю після введення больового та/або гіпертермічного синдрому, коли необхідним є виключно внутрішньовенний шлях введення препарату (датовані через 2-3 місяці після пригоди), лікування гнійничкових бактеріальних та грибкових захворювань шкіри, мікробної екземи, гнійно-запальних уражень м`яких тканин (як то Декасан, придбаний через місяць після пригоди), та інші, що позбавляють суд установити зв`язок між придбаними ліками та нанесеними відповідачем тілесними ушкодженнями позивачці у вигляді синця лівого стегна.

Таким чином неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові 23 лютого 2022 року у справі № 643/7765/18 (провадження № 61-16358св21).

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі по 30 000,00 грн., яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій ОСОБА_2 .

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачам саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивачки, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, дійшов висновку про те, що сума у розмірі 5 000,00 грн. є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки ОСОБА_4 не надано доказів наявності тяжких наслідків завданих тілесних ушкоджень, необхідності постійного лікування протягом тривалого часу, а також порушення налагоджених робочих зв`язків позивачки, зменшення її фінансового становища, тощо (постанова Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 643/7765/18 (провадження № 61-16358св21).

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки на підставі положень пункту 6 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до роз`яснень Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 10.07.2018 у справі № 713/1275/16-к, позивач звільнена від сплати судового збору, за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, у задоволенні якої відмовлено, судовий збір компенсується за рахунок держави, за вимогу про відшкодування моральної шкоди, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями. 10, 12, 13, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 07 квітня 2025 р.

Суддя А.В. Ткаченко