Справа № 203/952/25
Провадження № 2-о/0203/57/2025
УХВАЛА

18 березня 2025 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Болградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

Встановив:

12.02.2025 року через систему «Електронний суд» до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся адвокат Дарчук Дмитро Вікторович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просить суд:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт народження батька заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у місті Болград, Ізмаїльської області, УРСР, батько якого - ОСОБА_3 - українець, та мати ОСОБА_4 - румунка.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025 року, цивільну справу №203/952/25, провадження №2-о/0203/57/2025, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду - 18.02.2025 року.

Ухвалою суду від 18.02.2025 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків шляхом надання суду виправленої редакції заяви для суду та заінтересованих осіб із зазначенням мети звернення до суду; адреси електронної пошти сторін, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; залучення в якості заінтересованої особи-2 - територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання заявника, із зазначенням місцезнаходження, поштового індексу, ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також відомих номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету; наданням інформації щодо звернення ОСОБА_1 з метою набуття громадянства України за територіальним походженням до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання заявника; наданням інформації щодо додержання ОСОБА_1 порядку, встановленого ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

17.03.2025 року представником заявника ОСОБА_1 - адвокатом Дарчуком Д.В. до суду було надано заяву про усунення недоліків.

Суд, ознайомившись із уточненою заявою, доданими до неї документами, проаналізувавши норми ЦПК України, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (постанова Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №753/11440/20).

Разом з тим суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18; постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справ №761/16799/15-ц).

Також у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18 Суд вказав, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18).

Суд зазначає, що предметом заяви є встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту народження батька заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у місті Болград, Ізмаїльської області, УРСР, батько якого - ОСОБА_3 - українець, та мати ОСОБА_4 - румунка.

При цьому метою встановлення факту, що батько заявника народився на території України, заявник вказала як набуття нею громадянства України за територіальним походженням (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України»).

За змістом заяви заявник посилається на виявлену помилку у даті видачі свідоцтва про народження, а саме: у заявника наявне свідоцтво про народження її батька ОСОБА_2 , видане Виконкомом міської ради депутатів трудящих Болграда УРСР, серія НОМЕР_1 від 06.03.1944 року, згідно з яким він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було зроблено актовий запис №119 від 31.03.1944 року, тобто в даті видачі свідоцтва про народження було допущено помилку.

Так, порядок набуття громадянства України врегульований, зокрема, Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215.

Стаття 8 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III передбачає, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:

1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;

2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, - заяву про зміну громадянства;

3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

Громадянство України за територіальним походженням не набуває особа, яка відповідно до частини шостої статті 9 цього Закону не приймається до громадянства України (крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 9 цього Закону), та особа, стосовно якої рішення про оформлення набуття громадянства України скасовано на підставі статті 21 цього Закону.

Дитина, один із батьків якої або її дід чи баба, прадід чи прабаба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті, яка є особою без громадянства і стосовно якої подано декларацію про відсутність іноземного громадянства, або є іноземцем, стосовно якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула громадянство України за народженням та є іноземцем, стосовно якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, або особою без громадянства, стосовно якої подано декларацію про відсутність іноземного громадянства, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Для оформлення набуття громадянства України дитиною, яка є іноземцем, один із батьків якої або опікун чи піклувальник має право на подання декларації, передбаченої пунктами 1, 3-5 частини шостої цієї статті, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подається декларація про відмову дитини від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Відповідно до п. 1 розділу I Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (далі - Порядок №215), для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з п. 24 розділу II Порядку №215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої народилися до 16 липня 1990 року на територіях, зазначених у абзаці першому пункту 22 цього Порядку (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 22 цього Порядку, а також: а) документ, який підтверджує факт народження батька чи матері заявника до ІНФОРМАЦІЯ_3 на територіях, зазначених у абзаці першому пункту 22 цього Порядку; б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника з батьком чи матір`ю.

Отже, чинним законодавством України передбачений позасудовий порядок набуття громадянства України

Проте у заяві про усунення недоліків заяви представник заявника вказав, що заявник не зверталась до Державної міграційної служби України через неможливість виконати вимогу нормативного акту про надання копії свідоцтва про народження або іншого документа, що підтверджує факт народження її батька, з огляду на допущену помилку у даті видачі свідоцтва. Натомість до своєї заяви заявник долучила копію посвідки (свідоцтва) про народження її батька ОСОБА_2 від 06.03.1944 року, серії НОМЕР_1 , складеного російською мовою. При цьому заявник не зверталась до територіального органу Державної міграційної служби України із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України та не довела факт як наявної допущеної помилки, виявленої органом Державної міграційної служби України під час розгляду заяви та документів для оформлення набуття громадянства України, так і факт неможливості набути громадянство України у позасудовому порядку через допущену помилку у даті видачі свідоцтва про народження батька заявника. Тим більше, суд звертає увагу на те, що у свідоцтві про народження батька заявника вказано, що останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у графі для проставлення дати видачі свідоцтва вказано 06.03.1944 року. Натомість дата народження фізичної особи не є тотожною даті видачі свідоцтва про її народження. Натомість Державна міграційна служба України у межах та у порядку, встановленому законодавством України, наділене повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації заявником права, наданого їй згідно із Законом.

Отже, заявник не довела суду те, що вона вичерпала передбачений законом позасудовий порядок набуття громадянства України, враховуючи, що такий порядок визначений законом. При цьому рішення органу Державної міграційної служби України, прийняте за результатами розгляду заяви (подання) про набуття громадянства України підлягає оскарженню у встановленому законом порядку, у разі незгоди з ним.

Таким чином, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає вирішенню в судовому порядку.

Так, якщо за законодавством заява не підлягає судовому розгляду, суддя відмовляє у відкритті провадження в справі на підставі ч. 1 ст. 186 ЦПК України, про що також зазначається в п. п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Велика Палата Верховного Суду у справі №522/12901/17-ц у постанові від 06.02.2019 року зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст. ст. 293, 315, 318 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у відкритті окремого провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Болградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили з її моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва