ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/494/25 Справа № 211/2935/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони

позивач Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2024 року та додаткове рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року, ухвалені суддею Ніколенко Д.М. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 12 червня 2024 року, повне додаткове рішення складено 15 липня 2024 року,

УСТАНОВИВ

Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» (далі по тексту ОК «ЖБК «Автомобілістів-2») звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, вказавши, що у період з січня 2022 року по лютий 2024 року позивачем здійснювалося утримання будинку і споруд та прибудинкових територій багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі не здійснювали платежі за утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом та звернувся до суду для стягнення з відповідачів нарахованих платежів у судовому порядку. Тому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у сумі 24 005 гривень 75 копійок, а також судові витрати в сумі 3 028 гривні 00 копійок.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2024 року позов Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з січня 2022 року по лютий 2024 року в сумі 24 005 (двадцять чотири тисячі п`ять) гривень 75 копійок.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» судовий збір у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок, тобто по 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок з кожного. ????

Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року задоволено заяву Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» про ухвалення додаткового рішення.

Стягнуто солідарно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на їх незаконність, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що ОСОБА_3 як власниця квартири з 20.06.2006 є членом кооперативу, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9797664 від 21.02.2006. Вказує, що відповідач направив суду заяву від 11.06.2024 про заміну неналежного відповідача, яку суд першої інстанції проігнорував. Посилаючись на норми статей 317, 322, 360 ЦК України зазначає, що власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того проживає він у квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг. Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 з лютого 2006 року не є власником квартири, що у даному випадку новий власник квартири є ще й членом кооперативу. Окрім того, звертає увагу на те, що до розрахунку заборгованості включені не тільки житлово-комунальні послуги. Звертає увагу на те, що власниця квартири до 01.01.2022 сплачувала усі платежі та не мала заборгованості до того часу доки надавалися квитанції. Зазначає, що власниця квартири ОСОБА_3 неодноразово письмово зверталася до Голови ОК ЖБК «Автомобіліст-2» ОСОБА_4 про роздруківку особового рахунку і квитанцій по оплаті за квартиру, акту звірки заборгованості, однак відповіді до теперішнього часу так і не отримала. Вказує, що позивачем суду не надано доказів на підтвердження надання послуг члену кооперативу, а саме жодної квитанції на сплату житлово-комунальних послуг. Окрім того, відповідач зазначає, що суд не забезпечив стороні відповідача можливості щодо подання доказів їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , позивач Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2», посилаючись на законність оскаржуваних судових рішень, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а судові рішення першої інстанції залишити без змін. Наголошує на тому, що саме відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі та є споживачами послуг, що надаються позивачем.

У відповіді на відзив позивача, відповідач ОСОБА_1 , просить задовольнити його скаргу в повному обсязі. При цьому, відповідач зазначає, що він працював до 2022 року Головою правління ОК ЖБК «Автомобіліст-2» та усі платівки завчасно надавала бухгалтер та власник квартири ОСОБА_6 їх сплачувала, проте після звільнення ОСОБА_1 з посади, новий голова ОСОБА_4 не видав наказ про звільнення оформлений відповідно до чинного законодавства, у зв`язку з чим ОСОБА_1 довелося звертатися до суду. Наказ про звільнення ОСОБА_1 був виданий по рішенню суду, тому новий голова був дуже обурений та сказав, що помститься ОСОБА_1 , що він і зробив, а саме не надав платівки, щоб вирішити спір через суд.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог,за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОК «ЖБК «Автомобілістів-2» зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 13.08.2021, є юридичною особою, діє на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами членів ОК «ЖБК «Автомобілістів-2» 07.08.2016, протокол №9 (а.с. 9-14 копія статуту, а.с. 15 копія виписки).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 35). Відповідно вони є споживачами послуг, що надаються ОК «ЖБК «Автомобілістів-2» за вказаною адресою, у тому числі у період з січня 2022 року по лютий 2024 року.

Із розрахунку заборгованості та розшифровки до нарахувань заборгованості, доданих до позову, вбачається, що відповідачі за період з січня 2022 року по лютий 2024 року не здійснювали оплату за житлово-комунальні послуги, що й призвело до утворення заборгованості у сумі 24 005,75 грн. (а.с. 17, 18).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги заявлені до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При цьому суд роз`яснив відповідачам, що ОК «ЖБК «Автомобілістів-2», як позивач, має виключне право визначення пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги або до власника майна, або до фізичних осіб, які зареєстровані за адресою виникнення заборгованості. У даному випадку позивач вирішив пред`явити позовні вимоги саме до безпосередніх споживачів послуг відповідачів у справі, які зареєстровані за вказаною адресою.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що стороною позивача у строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України, було надано до суду докази понесених позивачем витрат на правову допомогу та, виходячи з принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати на правову (правничу) допомогу у заявленому розмірі 5000,00 грн. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги частин 4, 5 ст.137 ЦПК України, складність справи, відсутність фактичних судових засідань за участю осіб, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності і співрозмірності, суд визнав заявлену суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідачів.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними в апеляційній скарзі.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 4 ст.319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Згідно з ч.1 ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно з п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов`язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найм чи оренду квартири, комунальні та інші послуги.

Відповідно до положень ст.ст.156, 162 ЖК України, власники квартири зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити оплату за комунальні послуги.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 липня 2017 року №2189-VIII (далі Закон України №2189-VIII, введений в дію 01 травня 2019 року), предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України №2189-VIII, комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до положень ст.9 Закону України №2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України №2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Так, з Довідки про склад сім`ї (а.с.33) видно, що за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають ОСОБА_1 власник, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_7 син.

Матеріали справи містять клопотання про заміну неналежного відповідача від 11.06.2024, подану відповідачем ОСОБА_1 суду першої інстанції, де зазначено, що квартира була подарована ОСОБА_3 у 2006, що оформлено договором дарування / НОМЕР_1 /20.02.2006/ Перша криворізька державна нотаріальна контора, зареєстровано в реєстрі за №1-480 (а.с.41).

Також матеріали справи містять відзив на позову заяву, яка направлена відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції 13 червня 2024 року, вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення. В додатку до відзиву відповідачем додано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.02.2006, згідно якому власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 на підставі договору дарування /ВСО №791611 /20.02.2006/ Перша криворізька державна нотаріальна контора, зареєстровано в реєстрі за №1-480 (а.с.47).

Таким чином, як зазначає відповідач ОСОБА_1 та підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником квартири за якою обраховується заборгованість за спожиті комунальні послуги з 21.02.2006 є ОСОБА_6 .

Пунктом 2.1 Статуту Обслуговуючого кооперативу «Житлово будівельного кооперативу «Автомобіліст-2» визначено, що метою Кооперативу є задоволення житлових, економічних, соціальних та інших потреб його членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та кооперативних інтересів, трудової участі та майна, поділу між ними ризиків, витрат від діяльності Кооперативу, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Основними завданнями Кооперативу є, зокрема, забезпечення внутрішньо квартирного поточного ремонту або сплачення вартості ремонту, якщо необхідність в його проведенні викликана пошкодженнями частин будинку, інженерного обладнання чи пов`язана з капітальним ремонтом будинку бо його конструктивних частин; забезпечення виконання членами кооперативу вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями.

Пунктом 5.8 Статуту передбачено, що у разі відмови власника квартири вступити в кооператив або відмови на укладення угоди про дольову участь у витратах кооператив має право звернутися до суду для стягнення платежів на утримання та ремонт житлового будинку та прибудинкової території.

Відповідно ст.1 Закону України «Про кооперацію», кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

У ст.2 Закону України «Про кооперацію» зазначено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

У ст.6 Закону України «Про кооперацію» визначено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до ч.1 ст.87 ЦК України, для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

Згідно ст.8 Закону України «Про кооперацію», статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Згідно ст. 10 Закону України «Про кооперацію», членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Згідно ст.11 Закону України «Про кооперацію», вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Згідно п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Згідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Разом з тим, в постанові КЦС ВС від 13 листопада 2019 року у справі №686/14833/15 зазначено, що відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила).

Згідно з п.7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) фонду житлово-будівельних кооперативів, приватного житлового фонду покладено на власника.

Позивач пред`явив позов до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зареєстровані в квартирі. Однак не є її власниками або співвласниками, оскільки єдиною власницею квартири за якою позивачем нараховані комунальні борги є ОСОБА_6 , яка як єдиний власник нерухомого майна повинна нести відповідальність перед позивачем за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг.

Аналіз викладеного вище вказує, що ОСОБА_3 як власниця квартири та споживач житлово-комунальних послуг, зобов`язана не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отриманні комунальні послуги. При цьому відповідальність споживача за надані житлово-комунальні послуги, за їх несплату, наступає у випадку підтвердження установою або організацією, яка їх надає, факту несплати останніх (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 27.03.2013р. у справі №6-6цс13).

Таким чином з аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 7, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії , яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України). За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.

З урахуванням зазначеного належним відповідачем у справі, що розглядається, є ОСОБА_6 як власниця квартири.

Разом із тим, вказана особа як відповідач ОК ЖБК «Автомобіліст-2» у позові не зазначена, судом за клопотанням позивача до участі у справі у встановленому законом порядку залучена не була.

Зазначені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОК ЖБК «Автомобіліст-2», заявлених до неналежних відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При таких обставинах, ураховуючи, що позивач пред`явив позов до неналежних відповідачів, висновки суду першої інстанції про задоволення позову, заявленого до неналежного відповідача є помилковим.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційна відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а тому сплачений заявником судовий збір у сумі 4542,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 12 червня 2024 року підлягає стягненню з ОК ЖБК «Автомобіліст-2» на користь відповідача.

Керуючись ст.ст.367,374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» в задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Додаткове рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року скасувати, відмовити Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» у стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Автомобілістів-2» (, місцезнаходження юридичної особи: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Незалежності України, будинок 4) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 4542,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста