ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1688/24 Номер провадження 22-ц/814/1064/25Головуючий у 1-й інстанції Кашуба М. І. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Дряниці Ю.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Пилипчук Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року АТ «Акцент банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 03.08.2023 року в розмірі 12624,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.08.2023 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки.

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на суму залишку заборгованості за кредитом на рік.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві.

Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.

На даний час відповідач свої зобов`язання за договором не виконує та заборгованості не погашає. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача, станом на 29 серпня 2024 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 12624,86 грн., яка складається із наступного: 8980,46 грн. - заборгованість за кредитом; 3644,40 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року позов АТ «Акцент банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.08.2023 у розмірі 7457,04 грн., а також понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1788,64 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Акцент банк», посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, не правильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення в частині позовних вимог у задоволенні яких відмовлено та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Акцент банк» в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ «Акцент банк», зазначає що районний суд залишив поза увагою, що до матеріалів справи додано заяву щодо встановлення кредитного ліміту, в якій чітко зазначені всі обумовлені умови кредитування, строки, процентна ставка. Заяву підписано боржником за допомогою електронного підпису. Свою згоду на використання електронного підпису відповідач надала у Анкеті-заяві про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 03.08.2023 відповідачка ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Відповідно до змісту цієї анкети- заяви відповідачка погодилася з тим, що вказана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складають між нею і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6).

03.08.2023 відповідачкою ОСОБА_1 було підписано заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком про відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ця заява разом з запропонованими АТ «А-банк» Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку становлять договір (а.с. 7-8).

До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «АТБ», в якому відповідачу повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту; суму ліміту; строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; процентна ставка; тип процентної ставки; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту та інше (а.с. 9-10).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 29.08.2024 заборгованість відповідачки за кредитним договором перед банком становить 12624,86 грн, яка складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло) кредиту 8980,46 грн, (залишок заборгованості за тілом кредиту 7457,04 грн; залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 1523,42); загального залишку заборгованості за процентами 3644,40 грн. (залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 570,64 грн; залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість 3073,76 грн.).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню неповернутий кредит.

Відмовивши іншої частини позовних вимог суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів про погодження сторонами договору та підписання умов таких тарифів. Заява щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком також не містить погодженої процентної ставки у розмірі 40,8% на рік, як вказано у позовній заяві та яка бралась для розрахунку заборгованості, а тому не є належним доказом встановлення та погодження сторонами процентів за користування кредитом.

Також, суд не прийняв до уваги надану позивачем заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, оскільки дійшов висновку, що вона не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору та не підтверджує правомірність нарахування позивачем процентної ставки у розмірі 40,8% на рік.

Частково стягуючи заборгованість по тілу кредиту, районний суд зазначив, що прострочена заборгованість за тілом кредиту є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник, і розрахована відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які не є частиною кредитного договору б/н від 03.08.2023, відтак не підлягає стягненню.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

03 серпня 2023 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», яка підписана електронним підписом.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення електронного кредитного договору Банк надав Анкету-заяву ОСОБА_1 , де зазначено «Я засвідчую генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з електронним ключем та відповідним йому відкритим ключем: 039f8b45845407cbeab587607e4dde8d028bf26650cebd8ba0d4115ff81a9ed05f, що буде використовуватися мною для вчинення правочиниів та платіжних операцій. Я визнаю, що УЕП є аналогом власноручного підпису» (а.с.6).

В подальшому, 03 серпня 2023 ОСОБА_1 за допомогою накладання електронного підпису з використанням відкритого ключа 039f8b45845407cbeab587607e4dde8d028bf26650cebd8ba0d4115ff81a9ed05f, підписала заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/ рахунком, в якій сторонами узгоджено розмір, строк кредиту та відсотки за користування кредитом.

У даній заяві визначені умови надання кредитного ліміту, а саме визначено, що пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%. У разі виходу з пільгового періоду на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,4% на місяць. Строк кредитування (строк дії кредитної лінії) - 240 місяців. При невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8% в місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні відсотків за кредитом, послався на те, що в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку не зазначена процентна ставка. Проте, поза увагою суду залишилося те, що хоча підписана ОСОБА_1 анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, але в заяві щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком сторонами погоджено сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3,4% на місяць.

Аналізуючи викладені обставини у справі, колегія суддів доходить висновку про те, що сторонами узгоджено відсоткову ставку за договором шляхом підписання заяви електронними підписами сторін.

Відповідно до розрахунку заборгованості нарахування відсотків відбувалося за відсотковою ставкою 40,8 річних (3,4% х 12), тобто за ставкою узгодженою з позичальником.

Відповідачем правильність розрахунку заборгованості по кредиту наданого банком не спростовано та не надано іншого розрахунку на спростування нарахованої банком суми заборгованості по кредитному договору.

Звертаючись до суду з позовом АТ «Акцент-Банк», надав суду розрахунок заборгованості, згідно якого станом на 29.08.2024 відповідач має заборгованістьу розмірі 12624,86 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 8980,46 грн. та заборгованості по відсоткам 3644,40 грн. Крім того, банком була надана виписка по картці.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписка з банкового рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції.

Верховний Суд у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором

Отже, надана позивачем виписка з банківського рахунку відповідача є належним доказом отримання коштів у зазначеному розмірі, оскільки відображає рух коштів та доводить користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту.

Виписка з особового карткового рахунку відповідача свідчить, що умови укладеного сторонами кредитного договору позивачем були виконані, відповідач активно користувалася кредитними коштами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема, відсутність в укладеному правочині погоджених сторонами умов щодо нарахування та сплати процентів за кредитом та щодо безпідставності стягнення простроченого тіла кредиту, у зв`язку з чим апеляційну скаргу позивача належить задовольнити, а рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в повному обсязі.

При подачі позовної заяви АТ «Акцент Банк» сплатило 3 028,00 грн. судового збору. При подачі апеляційної скарги АТ «Акцент Банк» сплатило 4 542,00 грн. судового збору.

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу АТ «Акцент Банк» з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 7 570,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03 серпня 2023 року яка складається з: суми заборгованості за кредитом у розмірі 8980 грн. 46 коп. (вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят грн. 46 коп.) та суми заборгованості за відсотками у розмірі 3644 грн. 40 коп. (три тисячі шістсот сорок чотири грн. 40 коп.), а всього 12624 грн. 86 коп. (дванадцять тисяч шістсот двадцять чотири грн. 86 коп., та судовий збір у розмірі 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : С.Б. Бутенко

Л.І. Пилипчук