Справа № 212/1208/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Майданик М. Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернувся представник позивача Дашко В. М. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив розгляд на 10.03.2025, а потім на 27.03.2025.

В судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. В матеріалах позову є клопотання від представника позивача, де він просив розгляд справи проводити за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду (а. с. 22).

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.02.2006 року у розмірі 33 143,00 грн станом на 14.01.2025 та судових витрат у розмірі 2 422,40 грн судового збору.

Позов обґрунтував таким. 20.02.2006 року відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 20.02.2006 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку Універсальну № НОМЕР_1 , строк дії 01/13, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, якій в подальшому збільшився до 40 000,00 грн. Після спливу строку дії першої картки відповідачем додатково отримано наступні картки: Універсальна № НОМЕР_2 , строк дії 01/13; Універсальна № НОМЕР_3 , строк дії 06/15; Універсальна GOLD № НОМЕР_4 , строк дії 05/18; Універсальна GOLD № НОМЕР_5 , строк дії 09/18; Універсальна GOLD № НОМЕР_6 , строк дії 04/22; Універсальна GOLD № 936139, строк дії 07/22; Універсальна GOLD № 728971, строк дії 09/23; Універсальна GOLD № 536654, строк дії 07/27. Відповідач 29.09.2023 підписав Паспорт споживчого кредиту. У процесі користування рахунком 20.01.2020 підписано Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку Універсальна GOLD № НОМЕР_7 , строк дії 04/23. Однак в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором відповідач не виконав умови договору, в зв`язку з чим станом на 14.01.2025 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 143,00 грн, яка складається з: 26 077,94 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7 065,06 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідач своїм правом на подання відзиву тощо не скористався.

Матеріали, досліджені судом (докази, надані позивачем). Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

17 лютого 2006 року ОСОБА_1 підписав Заяву № 5351002, в якій висловив бажання отримати кредитну карту Visa classic в грн, тип кредитного ліміту: фінансовий фіксований, сума кредитного ліміту 2 000,00 грн, базова відсоткова ставка 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти від 20.02.2006; порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості; погашення заборгованості за кредитним лімітом може відбуватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і шляхом списання банком коштів з дебетної карти. Заява містить відмітки працівників банку (позивача) про відкриття рахунку 20.02.2006 та видачу карти 040096. Отже, з цієї Заяви суд встановив обставину відкриття ОСОБА_1 20.02.2006 рахунку, видачі кредитної карти з указаним номером та згоду ОСОБА_1 на кредитування на зазначених у Заяві умовах. Водночас строк кредитування суд не встановив, оскільки Заява не містить відомостей про строк дії виданої карти; інші докази на підтвердження цієї обставини позивач суду не надав.

На підтвердження обставини виникнення кредитної заборгованості з 2006 року позивач надав Виписку, відомості про рух коштів в якій починаються з 05.01.2018, а також Розрахунок заборгованості станом на 31.05.2015 (а. с. 25-58). У Розрахунку заборгованості станом на 31.05.2015 зазначено про загальний залишок заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 243,04 грн та відсотками 296,90 грн (а. с. 58).

Суд вважає, що обставина заборгованості може підтверджуватися лише первинними документами або зведеними обліковими документами, складеними на основі первинних. Саме такі документи є підставою для бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такими зведеними обліковими документами можуть бути виписки з рахунку.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 1.1.1., 1.1.2. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.98 в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин 20.02.2006 та до втрати нею чинності 04.07.2018, бухгалтерський (фінансовий) облік в банках України - це складова системи обліку, що включає сукупність правил, методик та процедур обліку для виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передавання інформації про операції банку, серед іншого, зовнішнім користувачам; бухгалтерський облік у банках ґрунтується, зокрема, на принципах: повного висвітлення - усі операції підлягають реєстрації на рахунках бухгалтерського обліку без будь-яких винятків, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності та економічного змісту, а не лише за їх юридичною формою.

Виписка, надана позивачем на підтвердження обставини користування відповідачем кредитними коштами, не відповідає вимогам зазначених нормативно-правових актів. Деталі операції у Виписці не дозволяють ідентифікувати жодну з операцій як видачу кредиту, перерахування кредитних коштів, розрізнити власні кошти відповідача та кошти інших осіб (як позичені тощо) тощо.

Водночас надана позивачем Виписка починається з відомостей станом на 05.01.2018; вона також не містить посилань на рахунок відповідача; не містить вона також посилань на видану йому у 2006 році кредитну карту НОМЕР_1 . Наведена в Розрахунку сума боргу за тілом кредиту 10 243,04 грн суперечить погодженому у Заяві з боку ОСОБА_1 розміру кредитного ліміту в 2 000,00 грн. Отже, позивач не довів обставину отримання відповідачем кредитних коштів у період з 20.02.2006.

На підтвердження обставини кредитування в період з 20.01.2020 позивач надав суду Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 20.01.2020 (а. с. 106-113). Цією Заявою передбачено приєднання до низки розділів Умов та Правил банку (а. с. 106); різні варіанти умов кредитування за умовами договору «Кредитні картки», зокрема розділ 1, п. 1.2. тип кредиту: відновлювана кредитна лінія з різним розміром кредитного ліміту для різних карт (п. 1.3.); різні варіанти умов кредитування за договором «Оплата частинами та миттєва розстрочка», зокрема розділ 2, п. 2.3. тип кредиту: строковий з різним розміром кредитного ліміту для різних карт. Посилань на видачу конкретної карти із зазначенням її типу, номеру, строку дії ця Заява не містить.

Паспорт споживчого кредиту відповідач підписав лише 29.09.2023 (а. с. 114-118). У ньому зазначено про різні варіанти кредитування залежно від типу кредитного продукту (отриманої картки). Посилань на видачу конкретної карти із зазначенням її типу, номеру, строку дії Паспорт споживчого кредиту також не містить.

Будь-яких доказів на підтвердження видачі відповідачу карт, які б дозволили встановити обставину отримання ним карт, і пов`язати з його кредитуванням на певних умовах позивач не надав.

Будь-яка банківська картка це електронний платіжний засіб (згідно з п. 1.27. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене Постановою Правління НБУ № 705 від 05.11.2014, в редакції, що діяла станом на 20.01.2020, містило правило про те, що банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором про використання електронного платіжного засобу (п. 5 розділу ІІ зазначеного Положення). Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом; Договір укладається в письмовій формі (паперовій або електронній; п. 6, 7 розділу ІІ Положення). Згідно з п. 9 розділу ІІ цього Положення банк зобов`язаний зазначити в договорі, серед інших, такі умови:

1) тип електронного платіжного засобу;

2) порядок надання в користування або передавання у власність електронного платіжного засобу користувачу;

3) види платіжних операцій, які користувач має право здійснювати з використанням електронного платіжного засобу, правила та максимальний строк їх виконання;

4) порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування користувача, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо).

Аналогічні правила встановлені актуальним Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим Постановою Правління НБУ № 164 від 29.07.2022. Зокрема, пунктами 25, 27, 28 цього Положення № 164 передбачено, що емітент має право надати платіжний інструмент користувачу у власність або в користування на умовах та в порядку, визначених договором; емітент зобов`язаний зазначити в договорі, серед іншого, вид платіжного інструменту.

Аналізуючи зазначену Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 20.01.2020, суд оцінює її як таку, що сама по собі не містить точної інформації про обрані відповідачем умови кредитування. З неї неможливо встановити обставину відкриття рахунку та видачі будь-яких карток.

З наведеного суд дійшов висновку про те, що обставина видачі карток має підтверджуватися договором з клієнтом (відповідачем), з якого достеменно можна встановити тип карти, строк її дії, номер тощо. Відповідно, твердження позивача про видачу відповідачу кредитних карток належними та допустимими доказами не підтверджено.

Матеріали справи містять також Розрахунки заявленої позивачем заборгованості (а. с. 25-105). Суд оцінює їх як аналітичні документи банку, складені в односторонньому порядку, тому вони не є безспірними доказами обставини видачі кредиту та наявності боргу.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставиною надання такого кредиту та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ця обставина має бути доведеною (або визнаною іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідач не відреагував на позов та не визнав обставини укладення договору/договорів кредитування, отримання банківських карток, отримання кредитних коштів, користування кредитними коштами, тягар доведення цих обставин покладається на позивача. Позивач на підтвердження цих обставин достатніх доказів не надав. Він не довів обставину видачі банківських карток (крім первісної картки 040096, виданої 20.02.2006, на яку відсутнє посилання у виписці та неможливо встановити строк її дії, з яким пов`язаний строк кредиту з кредитним лімітом 2 000,00 грн; описано вище в цьому рішенні), отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними на певних умовах, про які твердить позивач. Ні Виписка, ні Розрахунки заборгованості (а. с. 25-105) не підтверджують обставини користування відповідачем кредитними коштами.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведена підстава для виникнення у відповідачки будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними. У зв`язку з цим позов не належить до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Відмовити у задоволенні позовної заяви АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»; ідентифікаційний код 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 04 квітня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець