Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2025 Справа №607/24289/24 Провадження №2/607/970/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Процишин Н. В.

учасників справи

представника відповідача Кметика Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волхонтет-Граніт» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Волхонтет-Граніт» про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.12.2018 року по справі №201/8412/18, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 10.03.2021 року, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Волхонтет- Граніт» () на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди № 01/11/17 від 02.11.2017 за період з 02.11.2017 року по 31.07.2018 року, в сумі 899 158,85 грн. За даним фактом приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Снігур О.Ю. 31.08.2023 року відкрите виконавче провадження № 72661507. На даний час зазначена сума боргу частково сплачена, а саме 21.05.2021 року у розмірі 335 969,38 грн. Таким чином, станом на дату звернення до суду із даною позовною заявою сума заборгованості складає 563 189,47 грн.

За період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року (із врахуванням строків позовної давності, а також того факту, що станом на дату звернення до суду із даною позовною заявою індекс інфляції за жовтень 2024 року не опублікований) на вищевказану суму заборгованості у розмірі 563 189,47 грн, підлягає нарахуванню індекс інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, враховуючи те, що відповідач не має намірів повернути кошти, з підстав викладених у позові, позивач просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Волхонтет-Граніт» на користь ОСОБА_1 штрафні санкції за прострочення грошового зобов`язання, а саме індекс інфляції за період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року у розмірі 245 673,56 грн., 3% річних за період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року у розмірі 50 694,77 грн, а всього 296 368,33 грн.

Представник відповідача не подав відзив на позов.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на мотиви викладених у позовній заяві та просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, з підстав, що відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій та пеню.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з нежитлового приміщення загальною площею 37 16,5 кв. м, яке знаходиться на АДРЕСА_1 .

02 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Волхонтет-Граніт» укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г. Я. та зареєстровано в реєстрі за №1680.

Також, 02 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Волхонтет-Граніт» укладений договір оренди нежитлової будівлі та обладнання № 01/11/17, складений акт прийому-передачі до договору оренди нежитлового приміщення, який підписано сторонами.

Відповідно до акту орендодавцем передано, а орендарем прийнято нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 (М-743), верстат форматної різки Педріні (М-743), верстат калібрувальний Педріні (М-641), верстат однодисковий поперечної різки (М-539), торцово-фасочна машина (Siga), верстат фасочний Педріні (М-839).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2019 року по справі № 607/15301/18, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року, ОСОБА_1 , зобов`язано повернути

ТОВ «Волхонтет-Граніт» аванс за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02 листопада 2017 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Волхонтет-Граніт» штраф за попереднім договором купівлі-продажу в розмірі 804 881,70 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня

2018 року, справа №201/8412/18, яке залишено без змін Верховним судом від 10.03.2021, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Волхонтет-Граніт» про стягнення суми заборгованості за договором оренди нежитлової будівлі та обладнання, та стягнуто з ТОВ «Волхонтет-Граніт» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди № 01/11/17 від 02 листопада 2017 року за період з 02 листопада 2017 року по 31 листопада 2018 року, в сумі 899 158,85 грн та судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Волхонтет-Граніт» до ОСОБА_1 про визнання договору оренди нерухомого майна недійсним відмовлено.

Відповідно до інформації про виконавче провадження №72661507, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2018 року, справа №201/8412/18, перебуває на виконанні у приватного виконавця Снігур О. Ю.

Відповідачем не подано доказів про суму заборгованості за виконавчим провадженням №72661507, тому суд погоджується із заборгованістю вказаною позивачем, яка становить 563 189,47 грн.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти, у зв`язку із порушенням зобов`язання за рішенням суду.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28; № у ЄДРСР 73469624), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункти 21, 22, 25, 42, 45; № у ЄДРСР 74838873), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (№ у ЄДРСР 82997465)).

Крім цього, у своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Судом встановлено, що відповідач мають грошове зобов`язання перед позивачем, про що свідчать рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня

2018 року, справа №201/8412/18, і на даний час заборгованість становить 563 189,47 грн.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Волхонтет-Граніт» має заборгованість перед позивачем за невиконання рішень суду на загальну суму 563 189,47 грн, за період з 01.11.2021 по 31.10.2024.

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунку заборгованості і зазначає, що за період з 01.11.2021 по 31.10.2024, втрати від інфляції становлять 245 673,56 грн, три проценти річних від проспореної суми становить 50 694,77 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачами не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача в частині застосування наслідків такого порушення грошового зобов`язання, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 14 цього Кодексу цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача щодо грошового зобов`язання, відповідачі відзиву не подали та не спростували доводи позивача, а тому вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волхонтет-Граніт» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 296 368,33 грн.

Посилання представника відповідача на ті обставини, що не може здійснюватися нарахування штрафних санкцій на пеню, суд вважає безпідставним, оскільки у разі порушення боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача коштів, стаття 625 ЦК України встановлює ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з боржника 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до позовних вимог, ціна первісного позову у даній справі становила 296 368,33 грн. Позовні вимоги задоволено повністю. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 100 %.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 963,68 грн.

За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2 963,68 грн, сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волхонтет - Граніт» про стягнення коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волхонтет-Граніт» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 296 368,33 грн (двісті дев`яносто шість тисяч триста шістдесят вісім гривень 33 копійки), судові витрати в розмірі 2 963,68 грн (дві тисячі дев`ятсот шістдесят три гривні 68 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «Волхонтет - Граніт», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 14372372, місцезнаходження вул. Поліська, буд. 11, м. Тернопіль.

Повний текст рішення суду складено та підписано 04 квітня 2025 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко