ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/267/25
Провадження № 2/483/309/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2025 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря - Шилінскас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: стягнення з відповідача 28 097 грн 01 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № 75495281 від 08 червня 2021 року, що укладений з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

В обґрунтування позову зазначив, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем був укладений вищезазначений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти із зобов`язанням повернути їх зі сплатою відсотків за користування. Первісний кредитор відступив право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Фінпром Маркет". Оскільки відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач змушений звернутися до суду.

18 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позов в частині заборгованості за тілом кредиту, а саме в розмірі 8 932 грн, а в решті вимог просив відмовити, оскільки відсотки в розмірі 19 165 грн 01 коп. нараховані за межами строку дії договору. Крім того, просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення відсотків, посилаючись на ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Так, відповідач є учасником бойових дій та з 18 березня 2014 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а тому відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не повинні нараховуватися, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Також, відповідач просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення з нього відсотків за користування кредитними коштами, оскільки Правила надання грошових коштів у позику не підписані електронним цифровим підписом (а.с. 79-89).

21 березня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що проценти за користування кредитними коштами були нараховані правомірно, оскільки відповідач не надав до фінансової установи підтверджуючих документів щодо звільнення його від сплати відсотків. Також зазначив, що у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 червня 2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 75495281 на умовах повернення позики в кінці строку позики, на підставі якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 932 грн на строк - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису MmDV8XQrq3, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін.

Відповідно до п. 5.2. договору позики, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Загальна вартість кредиту, згідно з п. 2.2 договору, становить 14 264 грн 40 коп., з яких 8 932 грн - сума основного боргу, 5 332 грн 40 коп. - відсотки за користування кредитом (а.с. 12 - зворотній бік).

За змістом розрахунку заборгованості за кредитним договором, сума позики становить 8 932 грн, а сума нарахованих відсотків за період з 08 червня 2021 року по 05 жовтня 2021 року становить 19 165 грн 01 коп. З розрахунку також слідує, що 09 липня 2021 року відповідачем було внесено 1 987 грн 24 коп., які списано кредитором, як відсотки (а.с. 6-11).

19 листопада 2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (ідентифікаційний код юридичної особи - 35017877) уклали договір факторингу № 1911, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, в тому числі за договором позики № 75495281 від 08 червня 2021 року (а.с. 27 - зворотній бік).

03 квітня 2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (ідентифікаційний код юридичної особи - 43311346) уклали Договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, в тому числі за договором позики № 75495281 від 08 червня 2021 року (а.с. 38).

Відповідно до Реєстру прав вимог від 03 квітня 2023 року до договору факторингу № 030423-ФК, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28 274 грн 38 коп., з яких: 8 932 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 19 342 грн 38 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 не повернутого тіла кредиту (суми основного боргу).

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами, суд звертає увагу на відсутність доказів пролонгації строку дії кредитного договору понад 30 днів.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, суд виснував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.

Посилання позивача на п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, щодо права кредитора нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, суд відхиляє з огляду на таке.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України)

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України).

З долучених до позовної заяви Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» слідує, що вони не містять підпису відповідача, а отже не можуть визнаватися складовою кредитного договору.

Крім того, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці правила розумів відповідач, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо пролонгації строку дії кредитного договору.

Отже, без підтвердження конкретних запропонованих відповідачу правил, надані позивачем правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору.

Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору.

Отже, враховуючи узгоджені сторонами строк кредитування за кредитним договором, а також відсутність належних та допустимих доказів пролонгації строку дії кредитного договору, заборгованість ОСОБА_1 в частині відсотків складає 5 332 грн 40 коп. в межах строку дії кредитного договору, що також узгоджується з п. 2 Договору позики та додатком № 1 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики), який є невід`ємною частиною договору, де зазначено, що загальна вартість кредиту становить 14 264 грн 40 коп., з яких: сума кредиту 8 932 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом за 30 днів розрахункового періоду становить 5 332 грн 40 коп..

Разом із тим, за змістом посвідчення серії НОМЕР_2 від 04 травня 2016 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій на нього розповсюджуються пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 103).

За змістом військового квитка серії НОМЕР_3 , відповідач з 19 березня 2014 року призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» (а.с. 98-101).

Згідно з довідкою № 567 від 22 березня 2024 року, виданою в/ч НОМЕР_1 , головний корабельний старшина ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Збройних сил України з 19 березня 2014 року по теперішній час (а.с. 97).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У статті 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021).

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім того, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, а також станом на момент ухвалення судом рішення відповідач має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей».

Твердження представника позивача про те, що відповідачем не надавалося первісним кредиторам підтвердження статусу військовослужбовця, що виключає застосування до нього положень частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», не ґрунтується на Законі і самого факту наявності у відповідача пільг щодо нарахування відсотків це не спростовує.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за кредитним договором не підлягають задоволенню, оскільки на відповідача поширюється положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитом.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем було частково погашено зобов`язання на суму 1 987 грн 24 коп., які кредитор відніс на списання відсотків.

Разом із тим, враховуючи, що відсотки за користування відповідачем кредитними коштами не підлягають нарахуванню, сплачена ним сума має бути віднесена на списання частини основного боргу, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача 6 944 грн 76 коп. (8932 грн - 1987 грн 24 коп.) - основного боргу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2 422 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 598 грн 74 коп. (2 422 грн 40 коп. х 6 944 грн 76 коп./28 097 грн 01 коп.).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, що поніс позивач, суд враховує, що представником останнього заявлено до відшкодування 3 500 грн витрат на правову допомогу. Пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 865 грн 09 грн. (3 500 грн. х 6 944 грн 76 коп. /28 097 грн 01 коп.).

Представник відповідача заявив до відшкодування 6 500 грн витрат на правову допомогу.

У відповіді на відзив представник позивача вважав цю суму необґрунтованою та завищеною, такою, що не відповідає критеріям розумності та реальності.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України вказує на такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Так, представником відповідача заявлено до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи слідує, що 06 березня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Калінін та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 25 (а.с. 126-127).

При цьому, додатком № 1 до цього договору визначено розмір гонорару адвоката в розмірі 6 500 грн (а.с. 128).

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що адвокатом був підготовлений та поданий відзив на позовну заяву.

При цьому, суд враховує, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру тощо.

З урахуванням викладеного, а також принципу співмірності і розумності судових витрат, категорії справи, яка є типовою, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу та визначення їх на рівні 4 000 грн.

Розподіляючи витрати на правничу допомогу, що їх поніс відповідач, суд виходить з положень пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України та стягує з позивача суму витрат пропорційно до частини позовних вимог, в яких судом відмовлено, а саме 3 011 грн 31 коп. (4 000 грн. х (28 097 грн 01 коп. - 6 944 грн 76 коп.))/28 097 грн 01 коп.).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

З огляду на те, що після взаємозаліку судових витрат на позивача покладається менша сума судових витрат, позивач має сплатити відповідачу різницю 1 547 грн 48 коп. (3 011 грн 31 коп. - 1 463 грн 83 коп. = 307,73 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Цивільний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" в рахунок заборгованості за кредитним договором № 75495281 від 08 червня 2021 року, що укладений з товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», - 6 944 (шість тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 76 коп. - заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" на користь ОСОБА_1 - 1 547 (оду тисячу п`ятсот сорок сім) грн 48 коп. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча: