Дата документу 04.04.2025 Справа № 335/938/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/938/25 Головуючий у І інстанції: Сиротенко В.К.
Провадження № 22-ц/807/739/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дічка Віталія Сергійовича на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2025 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Федосенко Костянтин Олегович про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дічка В.С. звернувся до суду з позовом до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Федосенко К.О. про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що у березні 2022 року на території Республіки Польща помер громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який приходився позивачу батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження та скороченою випискою з акту про смерть.

Після померлого ОСОБА_2 залишилося спадкове майно квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та вклади на банківських рахунках.

23 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського територіального округу Федосенка К.О. з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 , внаслідок чого приватний нотаріус завів спадкову справу № 45/2022.

04 грудня 2024 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою приватного нотаріуса Запорізького міського територіального округу Федосенка К.О. № 403/02-31 від 09.12.2024 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з тим, що позивач на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 надав виписку USC/OS/3 AF 3809179, видану відділом реєстрації актів цивільного стану міста Сосновєц воєводства Сілезьке Республіки Польща 08.04.2022, в якій відсутня дата смерті ОСОБА_2 , а вказана тільки дата знайдення тіла, що в силу приписів законодавства не дає можливості нотаріусу можливості видати свідоцтво про право на спадщину.

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дічка В.С. також зазначав, що за фактом неумисного настання смерті ОСОБА_2 районна прокуратура Сосновєц-Північ у м. Сосновєц Республіки Польща було відкрито кримінальне провадження № 4177-4.Ds.460.2022. Відповідно до повідомлення, яке 24.03.2022 направлене до Генерального Консульства України, тіло ОСОБА_2 було знайдене 19.03.2022 в АДРЕСА_2 . Відповідно до постанови від 27.06.2022, розслідування у вказаній кримінальній справі завершене у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження, доданих до позову, вбачається, що правоохоронні органи Республіки Польща та медичні експерти так і не встановили точну дату смерті ОСОБА_2 . Тому позивач позбавлений можливості встановити точну дату смерті батька та надати її нотаріусу, що унеможливлює оформлення спадщини в позасудовому порядку.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дічка В.С. просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та вклади, що знаходяться на банківських рахунках померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дічка В.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що єдина підстава, визначена судом першої інстанції, як недолік позовної заяви, що не був усунутий позивачем, - неподання копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , є необґрунтованою та неспроможною, оскільки отримання ОСОБА_1 свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України, а відтак і подання такого свідоцтва до суду, не є можливим.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У відповідності до вимог чч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву (заяву) подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . Крім того, суд першої інстанції вказав на наявність розбіжностей у прізвищі позивача та його померлого батька.

Крім того, 10 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Дічко В.С. звернувся до суду з заявою про надання додаткового строку для усунення недоліків позовної заяви, в якій він просив суд надати позивачу додатковий строк 15 днів для усунення недоліків позовної заяви у зв`язку з тим, що позивач після отримання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, вжив заходів щодо усунення недоліків. Зокрема, позивачем була подана до Олександрівського ВДРАЦС ПМУ МЮ (м. Одеса) заява про внесення змін до актового запису про шлюб №423, складеного 11 вересня 2017 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції із проханням змінити прізвище нареченого до реєстрації шлюбу з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». На підтвердження надано копію відповідної заяви з відміткою посадової особи про її прийняття. Зазначає, що посадові особи Олександрівського ВДРАЦС ПМУ МЮ (м. Одеса) повідомили, що є всі підстави для внесення відповідних змін та виправлення помилкового запису, однак, із врахуванням завантаженості, цей процес займе не менше 15 днів.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2025 року вказану заяву задоволено та продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів.

20 лютого 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дічка В.С. звернувся до суду з заявою про усунення недоліків, до якої додав Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження його дошлюбного прізвища.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції послався на те, що в установлений строк позивач не усунув недоліків, зазначених в ухвалі суду від 31 січня 2025 року, зазначивши, що позивачем залишив поза увагою інший виявлений судом недолік ненадання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 .

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Отже, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, обов`язок щодо доказування покладений на сторони у справі, у тому числі на позивача щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому суд повинен роз`яснити сторонам їхні процесуальні права щодо подання доказів та в подальшому вирішити спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів і встановлених обставин. При цьому не зазначення позивачем доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, не є підставою для залишення позову без руху з подальшим поверненням його заявнику, оскільки питання щодо доказів, які можуть бути подані стороною в майбутньому, суд вирішує відповідно до положень статті 83 ЦПК України.

Крім цього, суд першої інстанції не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2020 року у справі № 922/1359/19, за якою на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений процесуального права надавати оцінку доказам, поданим позивачем в обґрунтування позовних вимог. При цьому, на стадії відкриття провадження у справі суд має надати оцінку доказам, доданим позивачем до матеріалів позовної заяви, виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

Також Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 990/114/23 дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу (постанова від 31.08.2023).

Колегія суддів зауважує, що посилання суду на ненадання позивачем копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 не може бути підставою для залишення позову без руху з подальшим поверненням його заявнику, оскільки питання щодо достатності, належності та допустимості доказів суд вирішує при розгляді справи по суті, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Апеляційний суд підкреслює, що саме відсутність свідоцтва про смерть стала причиною звернення ОСОБА_1 до суду за захистом його законних прав та інтересів, оскільки брак інформації про дату смерті ОСОБА_2 став підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

У своїй заяві від 10.02.2025 з приводу визначеного судом недоліку щодо неподання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дічка В.С. також звертав увагу суду, що відповідно до переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви, позивач надав копію скороченої виписки з акту про смерть ОСОБА_2 USC/OS/3 AF 3809179 від 08.04.2022, перекладеним з польської мови, що є офіційним документом про смерть громадянина України ОСОБА_2 , виданим компетентним органом Республіки Польща.

Відповідно до п.1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України № 32/5/101 від 23 травня 2001 року (зі змінами і доповненнями), якщо реєстрація актів цивільного стану була проведена компетентними органами держави перебування, про що свідчить відповідний документ, то повторна реєстрація в дипломатичному представництві або консульській установі не провадиться.

Отже, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

З огляду на те, що позивач фактично виконав вимоги, зазначені судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, правові підстави, які б перешкоджали вирішенню питання про відкриття провадження в матеріалах справи відсутні.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції фактично надав оцінку доказам, наданих позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим, адже відповідно до положень ст. 264 ЦПК України саме під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Однак, суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково повернув позовну заяву позивачеві.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, висновок суду першої інстанції про повернення заяви є помилковим, таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступу особи на справедливий суд, тому згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, ухвалу слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ст. 369, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дічка Віталія Сергійовича задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: