Справа № 487/5697/23
Провадження № 2/487/123/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Брижатої А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пірожок Віктора Петровича про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2023 року шляхом направлення поштового відправлення (яке надійшло до суду 30.08.2023 року) ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 в якому просила усунути перешкоди в користуванні кв. АДРЕСА_1 шляхом її вселення.

Ухвалою судді від 05.09.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

18.11.2025 представником позивача було подано до суду клопотання про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім уповноваженим на проведення дій державної реєстрації ( в тому числі територіальним органам МЮУ, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації прав на об`єкт житлової нерухомості, квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; робити записи та вносити зміни до таких записів щодо зазначеного об`єкта житлової нерухомості.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з 16.08.2019 року позивач, разом зі свою матір`ю ОСОБА_3 проживала у спірній квартирі, в зв`язку з набуттям 09.08.2019 права власності на квартиру.

03.12.2021 спірна квартира вибула із власності позивача у власність матері ОСОБА_3 , яка за договором дарування від 03.12.2021 подарувала квартиру у власність відповідача ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.03.2023 позивача виселено із спірної квартири та позбавлено права користування житлом.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.09.2024 заочне рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 03.12.2021 скасовано.

Разом з цим, рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.03.2023 виконано державною виконавчою службою. 23.03.2023 позивача незаконно знято з реєстрації її єдиного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача просить суд вжити заходи до забезпечення позову про вселення позивача до квартири шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки зміна власника або інша передача права власності чи користувача цією квартирою унеможливить виконання прийнятого по справі рішення у разі задоволення позову, оскільки позовні вимоги по справі стосуються особистого виконання обов`язку відповідачем як власником квартири забезпечення доступу до конкретно визначеного нерухомого майна - квартири, з метою забезпечення реалізації права на проживання в ній.

Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно вимог п. 2 ч.2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вказане свідчить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові ВП Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 (справа № 826/10936/18).

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, суть позовної заяви полягає у визнанні права користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , та у вселенні особи, яка не є членом сім`ї власника, та не стосується безпосередньої можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном.

За положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону.

Частинами першою, другою та четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідноіз ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснення. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням заявленого предмету та підстав позову, суд приходить до переконання, що обраний вид забезпечення позову не є відповідним до заявлених вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 150-153, 260-261, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пірожок Віктора Петровича про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: С.В. Щербина