Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2025 Справа №607/15830/24 Провадження №2/607/115/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

представника позивача адвоката Вітіва В.А.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Шлапак М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,-

В С Т А Н О В И В:

19.07.2024 позивач ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18.08.2023 близько 23:23 год. ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , вирвав із термо-принтера, який знаходився в його руках, оригінал постанови серії ЕАТ № 7555589, після чого пошкодив його, зім`явши та розірвавши його на дві частини. Ці дії призвели до того, що стан даного офіційного документа став неможливим для його подальшого використанням за призначенням. Дані дії були кваліфіковані як кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 357 КК України. Після чого було прийнято рішення здійснити його затримання. Під час адміністративного затримання ОСОБА_1 чинив опір. ОСОБА_1 усвідомлював, що перед ним працівник поліції, який перебував у форменому одязі, проте почав вчиняти активну фізичну протидію та перешкоджати складанню адміністративних матеріалів, а саме виражався нецензурною лайкою, відштовхував працівника поліції від себе обома руками. В подальшому, ОСОБА_1 , умисно наніс один удар кулаком лівої руки в ділянку правого ока, в результаті чого спричинив синець нижньої повіки правого ока, що за ступенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження. Дані дії були кваліфіковані як кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 2 ст. 345 КК України, ч. 2 ст. 342 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в справі № 607/19624/23, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду, ОСОБА_1 було визнано винним у інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

Позивач вказує, що результатом злочинної діяльності відповідача було порушення суспільних відносин, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади та його, як поліцейського Управління патрульної поліції в Тернопільській області, особистої недоторканості.

Крім того, дії ОСОБА_1 призвели до значних страждань з його боку. Зокрема, позивач зауважує, що нанесене тілесне ушкодження спричинило тривалий фізичний біль, а його наслідком було й те, що ще тиждень після події, він не міг повноцінно бачити на травмоване око та догляд за ним займав багато часу і зусиль. Окрім тілесних ушкоджень, дії ОСОБА_1 призвели до постійних переживань щодо його безпеки, недоторканості та побоювань, щодо можливості повторень таких нападів, у зв`язку із чим у нього з`явились часті напади тривожності та порушення сну, що перешкоджало здійсненню ним професійної діяльності. Також, оскільки дані події стались під час складання ним протоколу, та призвели до його пошкодження, щоразу коли він заповнює аналогічні документи, у нього виникають негативні спогади та заявляється сильна напруга і травматичні переживання. При цьому, ОСОБА_1 вини своєї повністю не визнав та не покаявся у вчинюваному, відповідно жодного відшкодування за пережиті страждання він не отримав.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду у розмірі по 50 000,00 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.02.2025, доручено Західному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката для представництва інтересів відповідача ОСОБА_1 протягом розгляду у суді даної цивільної справи.

03.03.2025 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Шлапак М.Я., в якому останній вказує, що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 31.01.2024, ОСОБА_1 визнаний винним за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч. 1 ст.357 КК України і за сукупністю кримінальних правопорушень засуджений на 2 роки позбавлення волі. При цьому, ОСОБА_1 визнав себе винним за ч.2 ст. 342 та ч.1 ст. 357 КК України, однак не визнав себе винним за ч.2 ст.345 КК України, тобто у тому, що наніс один удар рукою поліцейському Сандигурі В.В. під час застосування поліцейським до нього спеціальних засобів сльозогінного газу, кайданок та транспортування до відділу поліції. Представник відповідача вказує, що вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України не підтверджено жодними доказами, на що стороною захисту було звернуто увагу в апеляційній та касаційній скарзі. Крім того, представник зауважує, що суд розглядаючи кримінальне провадження не взяв до уваги те, що під час затримання ОСОБА_3 йому були спричиненні тілесні ушкодження. З огляду на викладене представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

06.03.2025 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Вітів В.А. через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, з якого вбачається, що сторона позивача вважає доводи відповідача вказані у відзиві на позов необґрунтованими та такими, що не стосуються даної справи. Так, представником відповідача у відзиві на позов зазначається, що він не погоджується з оцінкою доказів, здійсненою судом першої інстанції при ухваленні вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024, проте ним не було взято до уваги постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 607/19624/23, в якій суд постановив касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 15.05.2024 - без зміни, яка є преюдицією. Представник позивача звертає увагу, що завданні ОСОБА_1 протиправні дії по відношенню до ОСОБА_2 , були вчинені під час здійснення службових обов`язків, та призвели до негативних наслідків у вигляді моральної шкоди, яка полягає в тому, що ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він потребував лікування. Це призвело до моральних та фізичних страждань, порушився звичний для нього уклад життя, плани, суспільні зв`язки. При цьому, ОСОБА_2 зазнав моральних страждань через те, що переносив фізичний біль, проходив лікування, однак стан здоров`я погіршився. Зокрема, окрім фізичного болю, викликаного тілесними ушкодженнями, була завдана й інша шкода, а саме, оскільки, на час отримання ударів від ОСОБА_1 виконував службові обов`язки, в подальшому його переслідував страх та відчуття, що це може повторитись. Також він відчуває тривогу та постійний стан небезпеки, шо негативно впливає на його самопочуття. Він переніс психологічні травми, так як постраждала його репутація як поліцейського, діями обвинуваченого принижена його гідність. До цього часу він відчуває пригнічення, коли виїжджає на виклики при виконанні службових обов`язків, а тому був змушений вступити в штурмовий батальйон «ЛЮТЬ» де виконує бойові завдання. Крім того, відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку не вжив жодних заходів для відшкодування спричиненої шкоди ОСОБА_2 . На підставі викладеного представник позивача просить позов задовольнити у повному обсязі.

03.03.2025 судом зареєстровано заперечення подані представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Шлапак М.Я., в яких останній повторно звертає увагу на відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та застосування до останнього надмірної фізичною сили під час затримання та нанесення йому тілесних ушкоджень. Щодо завданих ОСОБА_2 матеріальних і моральних збитків із-за моральних і фізичних страждань, порушення звичного для нього укладу життя, планів, суспільних зв?язків, то сторона відповідача вважає такі обставини перебільшеними і надуманими, оскільки у ЗУ «Про національну поліцію» зазначено, що її завданням є забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання суспільної безпеки і порядку. З цією метою працівники поліції оснащені вогнепальною зброєю, спеціальними засобами, повинні мати відповідну фізичну підготовку та володіти прийомами рукопашного бою. Сферою роботи співробітників патрульної поліції є протидія всякого виду правопорушенням у щоденній роботі, тому однією з вимог є їх психологічна стійкість. Вказані професійні особливості є відмінним від інших цивільних професій. Відтак на думку відповідача доводи позивача про те, що він зазнав матеріальних і моральних збитків від дій ОСОБА_1 та вимога відшкодувати завдані збитки є безпідставними. З огляду на викладене представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Вітів В.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шлапак М.Я. в судовому засіданні заперечили з приводу задоволення позовних вимог та просили відмовити у їх задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позов та письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що 11.10.2023 Тернопільською окружною прокуратурою було направлено до Тернопільського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002006 від 19.08.2023 за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342, ч.1 ст.357 КК України.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 у справі № 607/19624/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345, ч.1 ст.357 КК України, і призначено йому за цими статтями покарання: за ч.2 ст.342 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч.2 ст.345 КК України у виді двох років позбавлення волі; за ч.1 ст.357 КК України у виді одного року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання засудженому ОСОБА_1 визначено два роки позбавлення волі.

Вказаним вироком з поміж іншого встановлено, що 18.08.2023 близько 23 год. 00 хв. у ОСОБА_1 , який перебував по АДРЕСА_1 , під час вчинення активної фізичної протидії виконанню службових обов`язків поліцейським, виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_2 фізичного болю та тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків. Реалізуючи свій злочинний умисел, 18.08.2023 близько 23 год. 00 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , під час вчинення активної фізичної протидії виконанню службових обов`язків поліцейським, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в ділянку правого ока поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сандригури Віталія Володимировича, в результаті чого спричинив синець нижньої повіки правого ока, що за ступенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження - п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995). В результаті злочинної діяльності ОСОБА_1 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість поліцейського Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 під час виконання ним своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 1993 року із відповідними змінами.

За результатами розгляду кримінального провадження № 0002006, суд прийшов у тому числі до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікації його дії за ч.2 ст.345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15.05.2024 у справі № 607/19624/23, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 адвоката Шлапак М.Я. відхилено, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.345, ч.2 ст.342, ч.1 ст.357 КК України залишено без змін.

З довідки сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 19.06.2024 слідує, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 у справі № 607/19624/23 набрав законної сили 15.05.2024.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №607/19624/23, касаційну скаргу захисника Шлапака М.Я. залишено без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 15.05.2024 стосовно ОСОБА_1 - без зміни.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із службової характеристики поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Сандригури Віталія Володимировича виданої 24.05.2024, за період служби в органах Національної поліції України ОСОБА_2 зарекомендував себе виключно дисциплінованим, сумлінним, професійно підготовленим, цілеспрямованим, комунікабельним працівником. Вміє приймати вірні рішення у складних ситуаціях, проявляючи при цьому принциповість та наполегливість. До оцінки результатів своєї праці підходить об`єктивно, завжди прагне до їх покращення. Чинне законодавство та відомчі нормативні акти, що регламентують діяльність Національної поліції України, вивчає і дотримується їх вимог. В роботі суворо дотримується законності. За складом характеру спокійний, уважний, врівноважений, вимогливий до себе та колег по службі. В колективі користується повагою та авторитетом за своє сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків. Правильно будує взаємовідносини у колективі. У стройовому відношенні підтягнутий, добре володіє табельною зброєю та спеціальними засобами, що знаходяться на озброєнні Національної поліції України.

Згідно з характеристикою № 24154 виданою 27.05.2024 Беримівським старостинським округом Зборівської міської ради, ОСОБА_2 1989 року народження, житель АДРЕСА_2 . Проживає разом із дружиною виховують двох дітей. За час проживання громадський порядок не порушував, претензій від сусідів не було. Жодних зауважень від Беримівського старостинського округу не було.

Відповідно до листа КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» № 1207 від 29.08.2023, громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було доставлено у заклад КНП «ТМКЛШД» бригадою швидкої медичної допомоги о 01-45 хв. 19.08.2023. Громадянину ОСОБА_1 було здійснено медичний огляд, рентгенографію та був встановлений діагноз: Забій грудної клітки. Зі слів потерпілого його побили працівники поліції. Громадянину ОСОБА_1 було видано оригінал консультативного висновку спеціаліста № 7899 лікарем ОСОБА_4 . Подальшої госпіталізації пацієнт не потребував.

08.09.2023 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові було направлено до Тернопільського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України матеріали за повідомленням ОСОБА_1 , які надійшли на адресу ТУ ДБР у м. Львові 30.08.2023 за вх. №? П-2025 щодо можливих неправомірних дій працівників УПП в Тернопільській області та з інших наведених у повідомленні питань.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З огляду на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно зі ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету у випадках та порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003).

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 82 ЦПК України, закріплено підстави звільнення від доказування. Так, ч.6 передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15.

Зважаючи на наявність вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 у справі № 607/19624/23, який набрав законної сили, суд вважає доведеним, що дії відповідача ОСОБА_1 у даному випадку були неправомірними і ними позивачу було завдано моральну шкоду, а також те, що між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками у вигляді заподіяння легких тілесних ушкоджень і моральних стражданнях у зв`язку з цим є причинно-наслідковий зв`язок.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Оскільки спричинення позивачу моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із діями, вчиненими відповідачем, внаслідок чого було розпочато кримінальне провадження, суд дійшов до переконання, що є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Водночас посилання представника відповідача на відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України суд до уваги не бере, оскільки вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України була встановлена вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 у справі № 607/19624/23, який ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15.05.2024 був залишений без змін.

Окрім цього вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 у справі № 607/19624/23 та ухвала Тернопільського апеляційного суду від 15.05.2024 були переглянуті Касаційним кримінальним судом Верховного Суду, за результатами чого була прийнята постанова від 18.02.2025, якою вказані рішення суду були залишені без зміни.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.).

Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди, яка, полягає в тому, що ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він потребував лікування, що призвело до моральних та фізичних страждань, оскільки порушився звичний для нього уклад життя, плани, суспільні зв`язки. Окрім цього, на час завдання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 виконував службові обов`язки, внаслідок чого постраждала його репутація як поліцейського, а діями ОСОБА_1 була принижена його гідність. Також суд враховує, що після вчинення щодо ОСОБА_2 злочину, останнього переслідував страх та відчуття, що це може повторитись, він відчував тривогу та постійний стан небезпеки, шо негативно впливає на його самопочуття

Водночас, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн оцінені суб`єктивно та є завищеними, а тому враховуючи вищевикладені обставини, засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_2 становить 5 000 гривень.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок вчинення злочину ОСОБА_1 , якого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 визнано винним, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, а тому враховуючи встановлені обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань позивача та характер отриманих травм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення із ОСОБА_1 5000 грнна відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином.

За змістом ч. 3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч. 1 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, оскільки позивач звільнений від справи судового збору за подання до суду даного позову, з відповідача ОСОБА_1 в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121,12 грн (5 000 / 50 000 * 1211,20 = 121,12), що є пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 263, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 (п`ять тисяч) гривень компенсації моральної шкоди завданої злочином.

У задоволенні решти вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одну) гривню 12 (дванадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 03.04.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РОНКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_1 , РОНКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації проживання АДРЕСА_3 , адреса місця перебування АДРЕСА_4 ДУ «Коломийська виправна колонія (№41).

Головуючий суддяН. Р. Кунець