Справа № 463/7475/24
Провадження № 2/463/345/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора Н.В.

при секретарі Заверуха О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 9582,00 грн., у зв`язку з невиконанням умов договору №75837135 від 07.07.2021р., укладеного між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого є ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» та ОСОБА_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору відповідач отримала позику в сумі 6000,00 грн. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконав, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, не надавав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики, яка становить 9582,00 грн. заборгованості за кредитом.

У судове засідання представник позивача не з`явився, клопотанням до суду просить справу розглядати у його відсутності і позов задоволити в повному обсязі. З врахуванням представлених документів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Від представника відповідача адвоката Вихівської Т.В., 28.01.2025 року нідійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить в задоволенні позову відмовити повністю. Однак, суд вважає за необхідне залишити даний відзив без розгляду, виходячи з таких мотивів.

Ухвалою судді від 13.08.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, протягом якого відповідач має право подати відзив на позовну заяву, з урахуванням вимог статті 178 ЦПК України. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншому учаснику справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Копія вказаної ухвали отримана відповідачем 29.08.2024 року, що підтверджується долученим до справи повідомленням про вручення поштового відправлення, адресованого ОСОБА_1 .

Представник відповідача адвокат Вихівська Т.В., подала відзив на позовну заяву 28.01.2025 року, тобто з пропуском строку на його подання більш як на 4 місяці, продовжити строк для подання відзиву остання не просила. Суд також не вбачає підстав для продовження строку подання відзиву з власної ініціативи, оскільки у відзиві не наведено жодних обставин, які би свідчили про неможливість подання відзиву в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Представник позивача Кожем`яченко Ю.М., 04.02.2025 року подала відповідь на відзив, в якому просила не брати даний відзив до уваги, з огляду на пропуск строку для його подання та відсутності клопотання про продовження такого строку, наполягала на розгляді справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

У судовому засіданні встановлено, що 07.07.2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №75837135, відповідно до якого відповідач отримала позику в сумі 6000,00 грн.

Згідно з договором факторингу №1911 від 19.11.2021 року ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 .

Встановлено, що позивачем належно виконано умови договору, видано відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти, обумовлені в договорі.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов`язання сторін.

За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як встановлено судом на основі наявних в матеріалах справи доказів, зокрема Договору позики №75837135 від 07.07.2021р., Додатку №1 до відповідного Договору, Розрахунку суми заборгованості, долученими позивачем, загальна сума заборгованості по кредитному зобов`язанню ОСОБА_1 становить 9582,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 6000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 3582,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем ОСОБА_1 умов договору позики, що призвело до невиконання взятих на себе зобов`язань, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму заборгованості в розмірі 9582,00 грн.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн. судового збору

Керуючись ст.ст. 141, 265, 289 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 530, 1048-1050 ЦК України, суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (місцезнаходження: 08200, Київська обл., м.Ірпінь, вул. Соборна, 98А, прим.70, ) заборгованість за договором позики в розмірі 9582,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (місцезнаходження: 08200, Київська обл., м.Ірпінь, вул. Соборна, 98А, прим.70, ) 2422,40 грн. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Нор