Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Справа №377/87/25

Провадження №2/377/165/25

04 квітня 2025 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності учасників справи, розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісаков Денис Геннадійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

10 лютого 2025 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісаков Денис Геннадійович, в підсистемі «Електронний суд» звернулась до суду з позовом, в якому, посилаючись на статті 87, 88 Закону України « Про нотаріат», просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 04.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований в реєстрі за №434, про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, місцезнаходження: 79018, Львівська область, м. Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок №1, корпус №28) заборгованості у розмірі 11 210,00 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1 816,80 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.02.2021 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 64480336 про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в розмірі 11 210,00 гривень на підставі виконавчого напису №434, виданого 04.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості з позивача було здійснено за кредитним договором №2370919 від 05.05.2019, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (), право вимоги за яким відступлене Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» () на підставі Договору відступлення прав вимоги №35-МЛ від 31.07.2019 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -Капітал» ( ). Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 31.07.2019 по 28.11.2020. Сума заборгованості складає: 11 210,00 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4 000,00 грн, прострочена заборгованість за комісією складає 2 000,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 3 920,00 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями ( нараховано з 16.05.2019 по 31.07.2019) становить 360,00 грн, за вчинення виконавчого напису стягнуто 930,00 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, становить 11 210,00 грн. Позивач не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса, і тому така сума не має ознак безспірності та суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк кредитування за умовами договору з 05.05.2019 по 15.05.2019, тому нарахування відсотків після закінчення кредитного договору за період з 31.07.2019 по 28.11.2020 є безпідставним. Крім того, позивач вважає порушеною процедуру вчинення виконавчого напису. Позивач будь-якої вимоги про усунення порушень по кредитному договору не менше, як за 30 днів до вчинення виконавчого напису, не отримувала від відповідача, внаслідок чого була позбавлена права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити письмові заперечення кредитору. Нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису не був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору, оскільки кредитний договір № 2370919 від 05.05.2019 не було посвідчено нотаріально (у виконавчому написі відсутні дані про посвідчення кредитного договору нотаріусом), тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, про що зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Також порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню згідно з п.92-95 постанови Великої Палати Верховного суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17.

Ухвалою судді від 12 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12 березня 2025 року ( а.с.49-51).

Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року задоволено заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ісаков Д.Г., зупинене стягнення у виконавчому провадженні №64480336, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О.А. на підставі виконавчого напису №434, вчиненого 04.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 11 210,00 грн ( а.с.46-48).

12 березня 2025 року судове засідання було відкладено на 01 квітня 2025 року на підставі пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник- адвокат Ісаков Д.Г. у судове засідання 01 квітня 2025 року не прибули, про дату, час і місце якого повідомлені належним чином ( а.с. 88,95); у поданій до суду заяві представник позивача-адвокат Ісаков Д.Г. просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити ( а.с.78).

Відповідач свого представника у судове засідання 01 квітня 2025 року не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином через електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету відповідача. В підсистемі «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в якій він просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі та у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу ( а.с.68-70).

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до його електронного кабінету ( а.с.89).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною 11 статті 128 ЦПК України ( а.с.90). Крім того, повідомлявся шляхом направлення судової повістки за його місцезнаходженням, вказаним у позовній заяві, рекомендованим листом з повідомлення про вручення, яке повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с. 94).

Відповідно до частини другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11, та частинами четвертою, п`ятою статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено з матеріалів справи, що 05 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 в електронній формі був укладений кредитний договір №2370919 ( далі-кредитний договір), відповідно до пункту 1.1. якого позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, зазначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у пункті 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін і виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а. с. 19-21).

Пунктом 1.2. кредитного договору визначено, що сума кредиту становить 4 000,00 гривень.

Згідно з пунктами 1.3., 1.4 кредитного договору кредит надається строком на 10 днів з 05.05.2019. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 15.05.2019.

Пунктом 1.5.1. кредитного договору визначено, що комісія за надання кредиту: 360,00 гривень, яка нараховується за ставкою 9.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

За змістом пункту 1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом: 680,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до пункту 1.6. кредитного договору розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.

В пункті 2.2.1. кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору відповідно.

Проценти за користування кредитом: 680,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.5.2. кредитного договору).

Нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом за базовою ставкою здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування (пункт 2.2.2. кредитного договору).

В разі неповернення позичальником кредиту у встановлений договором термін ( п.1.4.) проценти за користування кредитом з наступного дня починають нараховуватися за підвищеною ставкою у розмірі 1,80 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом після спливу строку його повернення та нараховуються протягом 45 днів, після чого нарахування процентів може бути припинено товариством в односторонньому порядку ( пункт 2.2.3. кредитного договору).

Згідно з пунктом 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору.

Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua.

Відповідно до Графіку розрахунків, що є додатком № 1 до кредитного договору №2370919 від 05.05.2019, дата платежу по кредиту: 15.05.2019, до сплати разом 5 040,00 гривень, а саме: 4 000,00 гривень- кредит, 360,00 гривень комісія за надання кредиту, 680,00 гривень-проценти (а. с. 21 зв. ст.).

Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 434, вчиненим 04 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», ідентифікаційний код: 35234236, місцезнаходження: 79018, м. Львів, вулиця Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», ідентифікаційний код: 40484607, відступлене право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № 35-МЛ від 31 липня 2019 року за кредитним договором №2370919 від 05.05.2019, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 . Запропоновано стягнути з ОСОБА_2 за період з 31.07.2019 по 28.11.2020 суму заборгованості 10 280, 00 грн, що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 4 000,00 грн; простроченої заборгованості за комісією 2 000,00 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 3 920,00 грн; строкової заборгованості за штрафами і пенями ( нарахованими з 16.05.2019 по 31.07.2019) 360,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 930,00 грн, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 11 210,00 грн. Дата набрання виконавчим написом чинності з 04 січня 2021 року (а. с. 18).

11 лютого 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 64480336 на підставі виконавчого напису №434, вчиненого 04 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем (а. с. 22).

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 16 червня 2020 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копію якого долучено до матеріалів справи, 16 червня 2020 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що вказаним відділом державної реєстрації актів цивільного стану складено відповідний актовий запис за №19. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка- ОСОБА_4 , дружини- ОСОБА_4 ( а.с.17).

Таким чином, позивач змінила прізвище на « ОСОБА_4 » у зв`язку із реєстрацією шлюбу.

Відповідно до витягу з реєстру Славутицької територіальної громади №2023/008522650 від 20 жовтня 2023 року, копію якого долучено до матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 05.08.1993 по теперішній час ( а.с. 16).

Вирішуючи спір згідно із встановленими обставинами справи та відповідними їм правовідносинами, суд виходить із такого.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

За змістом частини 2 вказаної статті, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц.

Як вбачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з позивача за період з 31 липня 2019 року по 28 листопада 2020 року стягнуто заборгованість, яка становить 10 280, 00 грн, а саме: 4 000,00 грн-прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2 000,00 грн- прострочена заборгованість за комісією; 3 920,00 грн- прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; строкова заборгованість за штрафами і пенями (нарахованими з 16.05.2019 по 31.07.2019) 360,00 грн.

Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Проте, відповідачем не було надано жодного первинного документу, який би підтверджував заборгованість за оспорюваним виконавчим написом за період з 31 липня 2019 року по 28 листопада 2020 року у зазначеному розмірі.

Виходячи з того, що стягнуто заборгованість оспорюваним виконавчим написом із позивача за період з 31 липня 2019 року по 28 листопада 2020 року в сумі 10 280,00 грн, суду не надано відповідачем первинні бухгалтерські документи, які свідчать про наявність заборгованості за вказаний період, у такому розмірі, то в суда виникає обґрунтований сумнів в тому чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у оспорюваному виконавчому написі, за вказаний період.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитним договором №2370919 від 05.05.2019 у розмірі 10 280, 00 гривень, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем суду не надані документи, які б свідчили про відступлення прав вимоги відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» за кредитним договором №2370919 від 05.05.2019, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження №61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Проте, докази отримання ОСОБА_5 вимоги кредитора про усунення порушень відповідачем не надані.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Барщацький Ігор Вікторович у виконавчому написі від 04 січня 2021 року №434 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який на момент його вчинення був нечинним.

В той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи, що в судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Встановлені обставини свідчать, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за якими стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Кредитний договір №2370919 від 05.05.2019, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 , не посвідчений нотаріально, тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В., зареєстрований в реєстрі за №434 від 04 січня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 10 280,00 грн та за вчинення виконавчого напису 930,00 грн, всього на суму 11 210,00 гривень, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

В позовній заяві позивач, від імені якого діяв адвокат Ісаков Д.Г., просив стягнути з ТОВ «Кредит-Капітал» на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

До суду в підсистемі «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому відповідач просив відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн є необґрунтованою. Зазначені позивачем витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Сума та вид виконаної роботи є неспівмірними і не відповідають критерію розумності та дійсності вартості наданих послуг (а.с. 68-70).

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з вимогами частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому за змістом положень цивільного процесуального законодавства, поняття «зменшення судових витрат» та «розподіл судових витрат» є розбіжними.

Так, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині третій наведеної норми цьогоКодексувизначено критерії, керуючись якими суд (тобто за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої вищевказаної норми під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частини четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення процесуального законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою, п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В судовому засіданні встановлено, що в лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник адвокат Ісаков Денис Геннадійович, звернулась з позовом до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн (а. с. 9-14).

До позовної заяви на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу додано: копію договору про надання правничої (правової) допомоги, укладеного 07 січня 2025 року між адвокатом Ісаковим Денисом Геннадійовичем та ОСОБА_1 ( а.с.27-28); копію розрахунку судових витрат ( суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правничої (правової) допомоги від 07.01.2025, складеного 17 січня 2025 року, що є додатком №1 до договору від 07.01.2025 про надання правничої (правової) допомоги ( а.с. 32); копію акту наданих послуг від 17.01.2025( а.с.33); копію квитанції до прибуткового касового ордера від 17.01.2025 року (а.с.31); копію рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 17.03.2023 №119 ( а.с.34).

Відповідно до пункту 1.1. договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги: представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, судових органах усіх рівнів, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених ЦПК України та іншими законами України ( пункт 2.2. договору).

За надання правової допомоги, відповідно до даного договору клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 30 000,00 грн (пункт 4.3. договору).

Відповідно до розрахунку судових витрат (суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правничої (правової) допомоги від 07.01.2025, що є додатком №1 до договору про надання правничої (правової допомоги), складеного 17 січня 2025 року адвокатом Ісаковим Д.Г. та ОСОБА_1 , сторони погодили обсяг та вартість правової допомоги ( а.с.32).

Згідно з актом надання послуг від 17.01.2025м сторони договору про надання правничої (правової) допомоги від 07.01.2025 підтвердили прийняття передачу послуг у кількості 10 годин на суму 10 000,00 грн ( а.с.33). Правова допомога була надана в такому обсязі: усна консультація клієнта з вивченням документів 1 година, 1000,00 грн; вироблення правової позиції клієнта у справі про майновий спір - 1 година, 1000,00 грн; підготовка та направлення адвокатського запиту ( збір доказів)- 1 година, 1000,00 грн; складання в інтересах клієнта позовної заяви 5 годин, 5 000 грн; складання в інтересах клієнта заяви про забезпечення позову 2 години, 2000 грн, всього 10 000,00 грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордера від 17.01.2025, копію якої долучено до матеріалів справи, підтверджено сплату позивачем послуг на підставі договору про надання правової допомоги в сумі 10 000,00 грн ( а.с.31).

При розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивач у даній справі, суд враховує наведені норми процесуального права, обставини справи, надані документи та керується закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, і виходить з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру та обґрунтованості.

Аналіз поданих до суду документів, які знаходяться в матеріалах справи, та виконаних адвокатом послуг, вказує на те, що дана справа є нескладною, а відтак не потребувала від адвоката позивача значних зусиль у наданні правничої допомоги, зокрема, таких як подання додаткових клопотань та участь в судових засіданнях. Крім того, суд враховує, що у даній категорії справ вже сформувалася стала судова практика, що в свою чергу не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд доходить висновку, що визначений позивачем та його адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн є завищеним та неспівмірним із складністю справи і виконаними адвокатом роботами, та не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. За таких обставин необхідно частково задовольнити вимоги позивача про розподіл судових витрат і стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 211,20 грн та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн, всього на загальну суму 1 816,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, вчинений 04 січня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 434, про стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 10 280,00 гривень та за вчинення виконавчого напису 930,00 гривень, всього на суму 11 210,00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 816 гривні 80 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , місцезнаходження: Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович, РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вулиця Українська, 85-А, оф.17.

Третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Барщацький Ігор Вікторович, місцезнаходження: м.Київ, вулиця Рейтарська /провулок Георгіївський, будинок 6-3 літ. А, каб. 2-7.

Повне рішення суду складено 04 квітня 2025 року.

Суддя Н. С. Бабич