Справа №: 671/135/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року Волочиський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

з участю секретаря судового

засідання Кошонько Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Волочиську цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість яка виникла за кредитним договором № GP-5748711 від 26.12.2013 року в сумі 52267 грн. 23 коп., та за кредитним договором № GP-6401064 від 28.05.2014 року в розмірі 38724 грн. 80 коп., а також понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що між АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 26.12.2013 року було укладено кредитний договір № GP-5748711. На підставі вказаного договору позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 19999 грн. 55 коп., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 17% річних, а розмір комісії за користування кредитом 2,50%. Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед банком, внаслідок чого у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 52267 грн. 23 коп.

Також, як вказує позивач, між АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 28.05.2014 року було укладено кредитний договір № GP-6401064. На підставі вказаного договору позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 19820 грн. 13 коп., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 9% річних, а розмір комісії за користування кредитом 1,30%. Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед банком, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 38724 грн. 80 коп.

Далі, як вказує позивач, АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», як наслідок ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» стало правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ».

Зазначає, що 08.05.2021 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «Фінако» отримало право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

16.07.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» та ТОВ «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» було укладено договір факторингу № 1, за яким ТОВ «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» отримало право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

Зазначає, що відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування відповідач повинен був щомісячно погашати кредити, сплачуючи крім цього відсотки за користування коштами та комісію за обслуговування кредитної заборгованості, однак ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконав, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаними договорами.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Представник позивача Носалик О.В. подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, у задоволенні позову відмовити та застосувати строки позовної давності. У поданому відзиві на позов вказав, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві не визнаються, тому що заборгованість по зазначених в позові пропозиціях укласти договори від 26.12.2013 року та 27.05.2014 року відповідачем була погашена, однак квитанції не збереглися, так як пройшло вже багато років, чому в розрахунках зазначена заборгованість незрозуміло. Поряд з цим слід зазначити, що строк кредитування 36 місяців, зазначено в п. 2.3 пропозицій, таким чином строк дії пропозицій та строк повернення коштів до 26.12.2016 року та 27.05.2017 року відповідно. Однак позивачем по пропозиції від 27.05.2014 року нараховано відсотки по 01.07.2020 року, що суперечить умовам пропозиції та чинному законодавству. Що стосується стягнення комісій у сумі 15916 грн. 08 коп. та 9275 грн. 71 коп. варто зазначити, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Також наявні підстави для застосування строку позовної давності виходячи з того, що строк кредитування 36 місяців, зазначено в п. 2.3 пропозицій, таким чином строк дії пропозицій та строк повернення коштів до 26.12.2016 року та 27.05.2017 року відповідно. З позовом до суду позивач звернувся 22.01.2025 року, тобто з дня виникнення права вимоги по платежах минуло більше трьох років.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 26.12.2013 року між АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 було укладено договір № GP-5748711 у формі пропозиції укласти договір (оферта), який містить підпис ОСОБА_1 (а.с. 46).

Відповідно до умов договору: сума кредиту - 19999 грн. 55 коп.; строк дії кредиту та договору страхування - 36 місяців; розмір комісії з обслуговування кредиту - 2,50 %; розмір процентної ставки % річних - 17,00.

Графіком платежів, який є частиною пропозиції (оферти), було узгоджено дати щомісячних платежів, сума платежу за розрахунковий період (гривня), в тому числі погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту.

Згідно із копією платіжної інструкції № 14689995 від 26.12.2013 року, яка не містить штампу та підписів банку, надавачем платіжних послуг платника - філією ПАТ «ПУМБ» було перераховано ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 19999 грн. 55 коп.; призначення платежу - видача кредиту згідно договору № GP-5748711 від 26.12.2013 року (а.с. 6).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № GP-5748711 від 26.12.2013 року станом на 07.05.2024 (включно) має заборгованість у загальному розмірі 52267 грн. 23 коп., яка складається із: заборгованість по сумі кредиту - 18238 грн. 35 коп., заборгованість по процентам - 18112 грн. 80 коп., заборгованість по комісії - 15916 грн. 08 коп.

З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що останніми фактичними погашеннями ОСОБА_1 заборгованості по кредиту були такі платежі: 26.04.2014 443 грн. 27 коп. (фактично погашено суму кредиту); 26.04.2014 - 269 грн. 73 коп. (фактично погашено проценти за користування кредитом); 26.04.2014 - 499 грн. 99 коп. (фактично погашено заборгованість по комісії за кредитним договором.

Після зазначених дат, що наведені позивачем у власному розрахунку, жодного погашення заборгованості за кредитним договором з боку відповідача не відбувалося.

Також, 27.05.2014 рокуміж АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 було укладено договір № GP-6401064 у формі пропозиції укласти договір (оферта), який містить підпис ОСОБА_1 (а.с. 47).

Відповідно до умов договору: сума кредиту - 19820 грн. 13 коп.; строк дії кредиту та договору страхування - 36 місяців; розмір комісії з обслуговування кредиту 1,30 %; розмір процентної ставки % річних - 9.

Графіком платежів, який є частиною пропозиції (оферти), було узгоджено дати щомісячних платежів, сума платежу за розрахунковий період (гривня), в тому числі погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту.

Згідно із копією платіжної інструкції № 15179524 від 27.05.2014 року, яка не містить штампу та підписів банку, надавачем платіжних послуг платника - філією ПАТ «ПУМБ» було перераховано ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 19820 грн. 13 коп.; призначення платежу - видача кредиту згідно договору № GP-6401064 від 27.05.2014 року (а.с. 7).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № GP-6401064 від 27.05.2014 року станом на 07.05.2024 (включно) має заборгованість у загальному розмірі 38724 грн. 80 коп., яка складається із: заборгованість по сумі кредиту - 19820 грн. 13 коп., заборгованість по процентам - 9628 грн. 96 коп., заборгованість по комісії - 9275 грн. 71 коп.

З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 платежі з погашення кредиту, відсотків та комісії не здійснював.

Зі статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів протоколом від 25.11.2021 року № 87, вбачається, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк», що у подальшому іменується банк, є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» і АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» в результаті реорганізації шляхом приєднання до банку, згідно з рішенням загальних зборів акціонерів банку (а.с. 18-21).

08.05.2024 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» було укладено договір відступлення прав вимоги (цесії) № 1, за умовами якого цедент зобов`язується передати цесіонарію в повному обсязі права вимоги за кредитними угодами, зазначеними у підписаному сторонами реєстрі боржників, а цесіонарій зобов`язується прийняти та оплатити права вимоги за вказаними кредитними угодами в порядку та розмірі, передбаченому договором (а.с. 22-26).

Далі, 16.07.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» та ТОВ Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» було укладено договір факторингу № 2 , за умовами якого клієнт зобов`язується передати фактору в повному обсязі права вимоги за кредитними угодами, зазначеними у підписаному сторонами реєстрі боржників, а фактор зобов`язується прийняти та оплатити права вимоги за вказаними кредитними угодами в порядку та розмірі, передбаченому договором (а.с. 27-30).

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно із ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі ст. 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); дарування (частина друга статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України).

Відповідач з власної волі уклав договори позики на визначених умовах кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ», в силу укладених договорів факторингу, набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № GP-5748711 від 26.12.2013 року, та за кредитним договором № GP-6401064 від 27.05.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 2 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції з 02.04.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року N 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин.

Постановою КМУ від 28.06.2023 року № 651 відмінено з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався, тривав станом на дату подання позову до суду та триває й на даний час.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 20.12.2012 року, яка була чинна на момент укладання кредитного договору) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10.05.2007 № 168, що були чинними станом на дату укладення кредитного договору, банки позбавлені були права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц висловив такий висновок про застосування норми права: згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору), відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16.10.2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16.10.2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою, також суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договорів щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень нікчемними.

За таких обставин суд уважає, що нарахована банком комісія за кредитним договором № GP-5748711 від 26.12.2013 року у сумі 15916 грн. 08 коп., та за кредитним договором № GP-6401064 від 27.05.2014 року в сумі 9275 грн. 71 коп. стягненню з відповідача не підлягає.

Позивачем пред`явлено до стягнення заборгованість за кредитним договором № GP-748711 від 26.12.2013 року, розраховану за період з 26.01.2014 по 26.12.2016 загалом на суму 18238 грн. 35 коп. Така сума заборгованості нарахована у межах строку кредитування, визначеного договором, та відповідає графіку платежів, що був частиною кредитного договору (оферти), а тому є обґрунтованою.

Також, позивачем пред`явлено до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитом, нараховану позивачем за період з 26.12.2013 по 26.01.2017 загалом на суму 18112 грн. 80 коп.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 26.12.2013 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , терміном закінчення кредитування є 26.12.2016 року. Повернення кредиту та сплату процентів відповідач повинен був здійснювати щомісячними платежами, оплачуючи позивачу у визначені графіком погашення кредиту строки кожного місяця кошти у повному розмірі упродовж строку кредитування. Після 26.12.2016 року відповідач був зобов`язаний незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Разом із цим, представником відповідача у поданому відзиві на позов було зроблено заяву про застосування строків позовної давності.

Так, з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року було продовжено строк дії позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а з 24.02.2022 - перебіг строку позовної давності зупинено у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX.

З умов кредитного договору та графіку платежів вбачається, що сторони визначили як строк дії договору (36 місяців починаючи з дати укладення договору 26.12.2013 тобто до 26.12.2016), так і строки виконання відповідачем (позичальником) зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (до 26 числа кожного календарного місяця).

Отже умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання відповідачем окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Приймаючи до уваги, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором у нього утворилась заборгованість, при цьому, прийнявши до уваги, що представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, суд погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, та вважає, що до позовної вимоги про стягнення заборгованість за кредитним договором № GP-748711 від 26.12.2013 року в розмірі 18238 грн. 35 коп. (заборгованість за кредитом) та 18112 грн. 80 коп. (заборгованість за процентами), слід застосувати позовну давність, оскільки постанову КМУ № 211, якою продовжено строк дії ст. 257 ЦК України було прийнято 11.03.2020 року.

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № GP-6401064 від 28.05.2014 року слід зауважити, що позивачем пред`явлено до стягнення заборгованість за основним зобов`язанням розраховану за період з 28.06.2014 по 28.05.2017 в розмірі 19820 грн. 13 коп. Така сума заборгованості нарахована у межах строку кредитування, визначеного договором, та відповідає графіку платежів, що був частиною кредитного договору (оферти), отже така сума заборгованості за основною сумою кредиту (тілом кредиту) є обґрунтованою та правомірною, проте, представником відповідача зроблено заяву про застосування позовної давності.

Так, 12.03.2020 по 30.06.2023 було продовжено строк дії позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а з 24.02.2022 - перебіг строку позовної давності зупинено у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022.

З умов кредитного договору та графіку платежів вбачається, що сторони визначили як строк дії договору (36 місяців починаючи з дати укладення договору 28.05.2014 тобто до 28.05.2017), так і строки виконання відповідачем (позичальником) зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (до 28 числа кожного місця).

Отже, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання відповідачем окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Приймаючи до уваги, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором у нього утворилась заборгованість, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором у розмірі 19820 грн. 13 коп. При цьому, прийнявши до уваги, що представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, суд вважає, що несплачені щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Суд погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, та вважає, що до позовної вимоги в цій частині слід застосувати позовну давність за період нарахованої заборгованості з 28.06.2014 по 11.03.2017 у сумі 17956 грн. 12 коп., тобто за 3 роки до дня уведення карантину постановою КМУ від 11.03.2020 року № 211, якою було продовжено строк дії ст. 257 ЦК України.

Решта сума заборгованості за період з 12.03.2017 по 28.05.2017 складає 1864 грн. 01 коп. (617 грн. 56 коп. (строк платежу настав 28.03.2017) + 620 грн. 90 коп. (строк платежу настав 28.04.2017) + 625 грн. 55 коп. (строк платежу настав 28.05.2017)) і пред`явлена до стягнення у межах строку позовної давності, а тому підлягає стягненню.

До спірних правовідносин у цій частині вимог підлягають застосуванню висновки Верховного Суду у справі № 705/4805/15-ц (постанова від 02.06.2021), відповідно до яких: «У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Щодо заборгованості за процентами за користування кредитом за договором № GP-6401064 від 27.05.2014 року суд зазначає, що позивачем пред`явлено до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитом, нараховану позивачем за період з 28.05.2014 по 01.08.2020 в розмірі 9628 грн. 96 коп. Така сума заборгованості нарахована частково у межах строку кредитування, визначеного договором, а частково поза межами строку кредитування та не відповідає графіку платежів, що був частиною кредитного договору (оферти).

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 27.05.2014, укладеного між банком та ОСОБА_1 , терміном закінчення кредитування є 28.05.2017 року. Сплату процентів відповідач повинен був здійснювати щомісячними платежами, оплачуючи позивачу у визначені графіком погашення кредиту строки кожного місяця кошти у повному розмірі упродовж строку кредитування. Після 28.05.2017 року відповідач був зобов`язаний незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Тож, зважаючи на викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів, нарахованих поза межами строку його дії за період з 28.05.2017 року по 01.08.2020. Сума нарахованих позивачем процентів за вказаний період складає 6749 грн. 69 коп. Такі проценти нараховані позивачем безпідставно, адже зі спливом строку кредитування - 28.05.2017 припинилося право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Решта сума заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 28.05.2014 по 28.05.2017 у розмірі 2879 грн. 27 коп. нарахована позивачем правомірно. Така сума заборгованості нарахована у межах строку кредитування, визначеного договором, та відповідає графіку платежів, що був частиною кредитного договору (оферти).

Разом з тим, представником відповідача зроблено заяву про застосування позовної давності.

Вище судом було наведено мотиви, з яких суд вважає, що невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

З 12.03.2020 по 30.06.2023 було продовжено строк дії позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а з 24.02.2022 - перебіг строку позовної давності зупинено у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022.

Тож, на думку суду слід застосувати позовну давність за період нарахованої заборгованості з 28.05.2014 по 11.03.2017, тобто за 3 роки до дня уведення карантину постановою КМУ від 11.03.2020 № 211, якою було продовжено строк дії ст. 257 ЦК України.

Решта сума заборгованості за період з 12.03.2017 по 28.05.2017 складає 28 грн. 78 коп. (13 грн. 06 коп. (строк платежу настав 28.03.2017) + 9 грн. 98 коп. (строк платежу настав 28.04.2017) + 5 грн.74 коп. (строк платежу настав 28.05.2017)) і пред`явлена до стягнення у межах трирічного строку позовної давності, а тому підлягає стягненню.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, звідповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № GP-6401064 від 27.05.2014 року в розмірі 1892 грн. 79 коп.

У зв`язку із тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути 50 грн. 39 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 128, 133, 137, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 257, 525, 526, 610, 1048-1050, 1054 ч.1 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» заборгованість за кредитним договором № GP-6401064 від 27.05.2014 рокув розмірі 1892 грн. 79 коп. (1864 грн. 01 коп.- заборгованість за тілом кредиту, 28 грн. 78 коп.- заборгованість за відсотками), а також 50 грн. 39 коп. сплаченого судового збору, а всього 1943 грн. 18 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус А, офіс 303, ідентифікаційний код юридичної особи - 43696954).
Відповідач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складено 07 квітня 2025 року.

Суддя О.М.Бабій