справа № 752/4679/24
провадження № 22-ц/824/7224/2025
головуючий у суді І інстанції Ольшевська І.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Оберіг» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Оберіг» про стягнення моральної шкоди та просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 8 000 грн, а також здійснити розподіл судових витрат.

В обгрунтування позову зазначав, що 7 вересня 2023 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі №752/8390/23 ухвалено рішення про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 5 234,39 грн. Тобто, як вказував позивач, суд підтвердив порушене право позивача з боку відповідача, яке полягало у зволіканні з виконанням взятих на себе зобов`язань за договором страхування у виплаті страхового відшкодування в розмірі 5 234,39 грн, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права. Тільки за наслідками рішення у справі №752/8390/23 відповідач лише 6 листопада 2023 року виплатив страхове відшкодування. Така протиправна бездіяльність відповідача упродовж тривалого часу, зволікання з виконанням взятих на себе зобов`язань за договором страхування у виплаті страхового відшкодування призвела до завдання позивачу моральної шкоди, яка оцінена ним у 8 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ СК «Оберіг» про стягнення моральної шкоди залишено без задоволення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ СК «Оберіг» 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 968,96 грн судового збору.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Біла Р.В. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд неправильно застосував приписи ст. ст. 16, 23, 1167 ЦК України щодо права на стягнення моральної шкоди за порушення права позивача та упереджено вважав, що така вимога є недоведеною.

Зазначає, що протиправна, неправомірна поведінкавідповідача встановлена судовим рішенням від 7 вересня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у справі №752/8390/23.Дії відповідача щодо відмови виплатити належне страхове відшкодування позивачу призвели до завдання моральної шкоди, стражданню, емоційному болю, мукам, тривоги, страху, занепокоєнню та стресу. Неможливість отримати належне страхове відшкодування від страховика у визначений законом строк, вимагало додаткових фінансових зусиль з проведення ремонту пошкодженого КТЗ за власні кошти, що призвело до напруги і витратам особистих заощаджень, економії на звичайних, необхідних, повсякденних речах.

Вказує, що невизнання відповідачем за позивачем права на відшкодування моральної шкоди, намагання закрити, сховати свою, свідому винну бездіяльність за ширмою понесених матеріальних витрат у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення зобов`язання, передбаченої п. 36.5 ст. 36 спеціального Закону України №1961 завдають додаткових моральних страждань та зміцнює віру відповідача у безкарність незаконних дій і надалі на ринку страхових послуг.

Вважає, що суд першої інстанції у справі, яка розглядається, не врахував висновки від 11 грудня 2019 року ВП ВС у справі № 465/4287/15 та інші, подібні, обов`язкові для застосування судами під час ухвалення рішень, що призвело до ухвалення незаконного рішення, фактичного толерування протиправних дій страховика на майбутнє під час врегулювання страхових подій і визначення розміру страхового відшкодування, дотримання строків його виплати.

24 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача ТОВ СК «Оберіг» - Алєксєєва В.В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу понесені у апеляційному суді в розмірі 4 380 грн.

Вказує, що ТДВ "СГ "Оберіг" не являється заподіювачем шкоди, а являється страховиком, котрий здійснює виплати страхового відшкодування лише на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та у відповідно до положень Закону № 1961-IV.

Зазначає, що прострочення виконання зобов`язання страховиком не змінює саму природу страхового відшкодування. У випадку несвоєчасного виконання зобов`язання потерпіла особа має право на передбачені законом штрафні санкції, пеню чи інші засоби захисту, передбачені договором страхування, але не на стягнення моральної шкоди.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовна вимога, заявлена позивачем з підстав затягування відповідачем виплати відшкодування та порушення зобов`язань за договором страхування, ним не доведена, зокрема, не встановлено наявності всіх основних умов відповідальності за спричинену моральну шкоду, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 7 вересня 2023 року у справі №752/8390/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Оберіг», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача 1 на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 5 234,39 грн, стягнуто з відповідача 2 на користь позивача матеріальну шкоду, що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, в розмірі 15 368,46 грн, моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 4 квітня 2024 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 7 вересня 2023 року залишено без змін.

Таким чином, рішення суду від 7 вересня 2023 року набрало законної сили.

Судом у рішенні було встановлено, що 30 листопада 2022 року о 19 год. 25 хв. по вул. Саперно-Слобідська, 10, у м. Києві ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом BMW, д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної бокової дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Ford, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п. 13.1. Правил дорожнього руху. Постановою суду від 17 лютого 2023 року у справі №752/1882/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 07.02.2023р. з метою компенсації спричинених у результатів ДТП збитків ОСОБА_1 звернувся до страховика ТДВ «Страхова група «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування. Під час розгляду справи 5 травня 2023 року страховик частково виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 7 510,66 грн. Зважаючи на вимоги чинного законодавства України, з огляду на те, що ОСОБА_1 було здійснено ремонтні роботи по відновленню пошкодженого автомобіля Ford, д.н.з. НОМЕР_2 , беручи до уваги те, що під час розгляду справи не було отримано доказів, які свідчили про повне виконання ТДВ «Страхова група «Оберіг» взятих на себе зобов`язань за договором страхування, вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ТДВ «Страхова група «Оберіг» недоплаченого страхового відшкодування, що складає 5 234,39 грн, знайшли своє підтвердження, обгрунтування та були задоволені.

У даній справі ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 8 000 грн, яка, як він вказує, спричинена невиконанням ТДВ «Страхова група «Оберіг» взятих на себе зобов`язань за договором страхування, а саме спричинена невиплатою страхового відшкодування.

Так, питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якою страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Разом з тим, як правильно було встановлено судом першої інстанції, позивач обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, не посилався як на підставу своїх вимог на ушкодження здоров`я під час ДТП, як і не зазначав про завдання моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу. Позивач вказує, що моральна шкоди спричинена невиплатою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Позовну вимогу мотивовано затягуванням відповідачем виплати відшкодування, порушенням зобов`язань за договором страхування, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 листопада 2022 року відбулось ДТП за участі застрахованого у ТДВ «Страхова група «Оберіг» транспортного засобу BMW, д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року у справі №752/1882/23 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України (а.с.6).

7 лютого 2023 року з метою компенсації спричинених в результаті ДТП збитків позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та наполягав на проведенні експертизи судовим експертом пошкодженого КТЗ «FORD», д.н.з НОМЕР_2 , з метою визначення достовірної вартості відновлювального ремонту та просив прийняти відповідне рішення.

За результатами настання страхового випадку відповідно до положень ст.ст. 29, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховою компанією було замовлено та отримано Звіт №132735 від 5 квітня 2023 року з оцінки колісного транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «FORD», д.н.з НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складала з ПДВ 10 884,88 гривень, з яких 874,22 гривні ПДВ.

5 травня 2023 року ТДВ «Страхова група «Оберіг» частково виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 7 510,66 грн.

Таким чином, вбачається, що відповідач не заперечував наявність у нього обов`язку на відшкодування позивачеві страхової виплати та у розумні строки здійснив виплату.

Колегія апеляційного суду не може визнати доведеним наявність складу для настання підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено неправомірність дій відповідача.

Як вже було зазначено вище, відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розумні строки впродовж місяця з часу визначення розміру шкоди у Звіті.

А незгода позивача із розміром шкоди була реалізована шляхом подання позову і подання до суду власного доказу у підтвердження розміру шкоди, а саме доказу про фактичне проведення ремонту пошкодженого ТЗ та відомостей про оплату таких витрат на іншу суму.

Суд у справі № 752/8390/23 визнав доведеним розмір витрат у заявленому позивачем розмірі.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує ту обставину, що право на доведення своїх доводів і заперечень проти позову є реалізацією засад змагальності визначених ст. ст. 12, 43, 81 ЦПК України, а не умисними діями сторони, яка не погоджується із вимогами позову.

Тому, на переконання колегії суддів, сам факт ухвалення у справі № 752/8390/23 рішення на користь ОСОБА_1 є наслідком визнання більш переконливих доказів позивача, а не неправомірних дій відповідача, який під час розгляду справи виплатив суму, яку не оспорював.

З урахуванням наведеного, колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди унаслідок бездіяльності відповідача щодо виконання зобов`язань за договором страхування.

Колегія апеляційного суду також звернула увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, на яку послався скаржник у апеляційній скарзі. Відповідно до змісту наведеної постанови Верховним Судом було зазначено про можливість заявлення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої затягуванням відповідачем виплати страхового відшкодування. Оскільки суд апеляційної інстанції у наведеній справі відмовляючи у стягненні моральної шкоди указував, що Законом № 1961-IV не встановлено обов`язку страховика відшкодувати моральну шкоду у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу та за відсутності факту ушкодження здоров`я, а судді ВП ВС з таким висновком не погодились, судове рішення апеляційного суду було скасоване та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У справі, що є предметом цього апеляційного перегляду, було правильно встановлено підстави та обгрунтування вимог позову та відмовлено у стягненні моральної шкоди з підстав недоведеності неправомірних дій відповідача.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із відзиву на апеляційну скаргу, представник відповідача ТОВ СК «Оберіг» - Алєксєєв В.В. просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу за розгляд справи у апеляційному суді у розмірі 4 380 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та їх відшкодування було надано: розрахунок суми судових витрат на суму 4 380 грн; довіреність № 2025/Ю/9 від 25 грудня 2024 року укладена між ТОВ СК «Оберіг» та ОСОБА_3 ; докази направлення відзиву іншій стороні.

24 лютого 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Біла Р.В. надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу заявлених у апеляційному суді, в якому вона просить відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити.

Посилається на відсутність підстав для стягнення витрат правничої допомоги 4 380 грн на користь відповідача, так як адвокатом Алєксєсвим В.В. не надано доказів наявності договору про надання правової допомоги відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VІ, ст. ст. 7, 14 Правил адвокатської етики, що затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 9 червня 2017 року.

Перевіряючи наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у апеляційному суді колегія суддів дійшла висновку про відмову в їх стягненні з урахуванням наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Так, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги, укладеного між ТДВ «Страхова група «Оберіг» та адвокатом Алєксєєвим В.В., а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу понесених відповідачем, як правильно зазначив позивач.

Заявляючи до стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 4 380 грн, стороною відповідача не наведено жодних доводів в обґрунтування неможливості подання такого доказу та не зазначено, що відповідні докази будуть надані після ухвалення судового рішення, а тому суд не наділений повноваженнями встановлювати відповідні обставини за власною ініціативою.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько

С.О. Журба