Справа № 209/9339/24
Провадження № 2/209/457/25
03 квітня 2025 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Корнєєвої І.В.
з участю секретаря судового засідання Циганок А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Кам`янське у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 24 липня 2021 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро), актовий запис № 330; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_1 ».
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 липня 2021 року з відповідачем зареєстровано шлюб, у якому народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейно- шлюбні відносини між позивачем та відповідачем остаточно припинилися з липня 2024 року. Різні погляди на життя, втрата взаєморозуміння і неможливість дійти згоди у вирішенні питань, які стосуються родини , не сприяли збереженню сім`ї та в результаті стали причиною відчуження між позивачем та відповідачем та втрати почуттів ,які тримають чоловіка та жінку разом .З моменту припинення шлюбних відносин вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають загального бюджету
Ухвалою від 10.12.2024 відкрито провадження у даній справі, витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Кам`янської міської ради висновок про доцільність/недоцільність визначення місця проживання дитини з позивачем, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 08.01.2025 відкладено підготовче судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача та ненаданням третьою особою висновку з питань доцільності визначення місця проживання дитини.
Ухвалою суду від 29.01.2025 відкладено підготовче судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача та ненаданням третьою особою висновку з питань доцільності визначення місця проживання дитини.
Ухвалою суду від 14.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі .
Від служби у справах дітей Кам`янської міської ради судом 13.02.2025, отримано висновок виконкому Кам`янської міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 та клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування Служба у справах дітей підтримує в повному обсязі.
Дії представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , до суду повернулися рекомендовані листи з повідомленням про відсутність адресата за місцем проживання .
Також про судовий розгляд справи відповідач був повідомлений шляхом направлення смс- повідомлення на зазначений у позовній заяві телефон, вказані повідомлення отримані відповідачем ОСОБА_2 .
Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже, вважається таким, що не з`явився в судові засідання без поважних причин.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.
У зв`язку із наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, встановив, що шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 24.07.2021 Дніпровським відділом державної реєстрації актів у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро), актовий запис № 330, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 24.07.2021 року (а.с.17).
Статтею 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, як визначено ч.1 ст.36 СК.
Статтею 55 СК України передбачений обов`язок подружжя турбуватись про сім`ю, в т.ч.: дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, вони повинні бути відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в сім`ї, та зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.
Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.
Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України).
Позивачка скористалася правом припинити шлюбні відносини та звернулася до суду з даним позовом.
Відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання для дачі пояснень не з`явився, будь-яких заяв по суті позову не подав.
Судом встановлено, що сторони спільно не проживають з липня 2024 року, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я розпалася повністю, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому позовна вимога про розірвання шлюбу є підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». Зважаючи на прохання позивачки, суд вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_1 ».
Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Вирішуючи позов у частині визначення місця проживання малолітньої дочки сторін, суд зазначає таке.
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 .
В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона є матір`ю дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18). Дитина зареєстрована за вищевказаною адресою разом з позивачем (а.с.14,15) .
Спору між позивачем та відповідачем як батьками з приводу місця проживання дитини наразі немає.
Але для вирішення соціально-побутових та міграційних питань в подальшому в інтересах дитини позивач вважає за доцільне просити суд юридично визначити місце проживання дитини між позивачем та відповідачем, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
Ухвалою судді від 10 грудня 2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Кам`янської міської ради.
14 лютого 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтримала та просила задовольнити.
Від служби у справах дітей Кам`янської міської ради судом 13.02.2025, отримано висновок виконкому Кам`янської міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 у зв`язку з тим , що спір між сторонами з цього питання відсутній та клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування Служба у справах дітей підтримує в повному обсязі.
Дії представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , до суду повернулися рекомендовані листи з повідомленням про відсутність адресата за місцем проживання .
Також про судовий розгляд справи відповідач був повідомлений шляхом направлення смс- повідомлення на зазначений у позовній заяві телефон, вказані повідомлення отримані відповідачем ОСОБА_2 .
Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже, вважається таким, що не з`явився в судові засідання без поважних причин.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.
У зв`язку із наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України.
Суд, вислухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З матеріалів справи судом встановлено, що сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 05.04.2023, видане Південним відділом державної реєстрації актів у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса), актовий запис № 61.
Висновком виконкому Кам`янської міської ради від 12.02.2025 року вирішено недоцільним визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 у зв`язку з тим , що спір між сторонами з цього питання відсутній (а.с.52-53).
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року № 50/155, ратифікованої постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-X11 (далі Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених вище норм права, прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.
Суд зазначає, що сам по собі факт пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю, відсутність відповідного рішення органу опіки й піклування, дає підстави для висновку про те, що між сторонами по справі є неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини.
Зазначене спростовує доводи третьої особи про відсутність спору між сторонами та необхідність закриття провадження у справі на цій підставі.
З урахуванням встановлених в ході розгляду обставин, досліджених письмових доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка створила умови для належного життя, фізичного, духовного розвитку та виховання дитини, суд вважає за доцільне задовольнити позов ОСОБА_1 та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю суд виходить з конкретних обставини даної справи, при цьому враховує інтереси самої дитини її вік, соціальні зв`язки, психологічний стан тощо, а також дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач вчиняла стосовно доньки фізичне або психологічне насильство, що проживання дитини разом з позивачем може негативно вплинути на її психологічне та фізичне здоров`я, відповідно суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, через які неможливо визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.
Відповідач зустрічного позову щодо визначення місця проживання дитини разом з ним до суду не пред`являв.
Суд вважає доцільним роз`яснити, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідача.
На підставі ст.ст. 3, 7, 19, 21, 24, 36, 55, 56, 104, 112-114,141, 157, 160-161Сімейного Кодексу України, ст.29 ЦК України, ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст. ст. 128, 131, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -задовольнити..
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 24.07.2021 Дніпровським відділом державної реєстрації актів у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Дніпро), актовий запис № 330.
Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_1 ».
Шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, місцезнаходження: 51925 Дніпропетровська область, м.Кам`янське , проспект Свободи , 2/1, .

Повний текст судового рішення складено 04.04.2025.

Суддя І.В. Корнєєва