УХВАЛА

04 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 337/6651/23

провадження № 61-3307ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Білоусом Геннадієм Борисовичем, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , треті особи - Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про визнання права власності на транспортний засіб,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білоус Г. Б., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП № 5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, визнання права власності.

У квітні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Палієнко О. А., звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про визнання права власності на транспортний засіб.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 05 лютого

2025 року, у задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про відшкодування шкоди заподіяної, внаслідок кримінального правопорушення та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області в особі ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, Головний сервісний центр МВС, про визнання права власності на транспортний засіб відмовлено у повному обсязі.

У березні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Білоусом Г. Б., на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Поданакасаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 684 грн.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір за позовні вимоги про визнання права власності на майно, визначається з урахуванням вартості спірного майна.

Ураховуючи, що зі змісту поданої касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень неможливо встановити ціну позову станом на день звернення до суду із вимогою майнового характеру (щодо визнання права власності на транспортний засіб), заявник зобов`язаний самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо вимоги майнового характеру з наданням відповідних доказів.

Отже, заявнику необхідно самостійно визначити і сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Касаційна скарга подана за допомогою системи «Електронний суд», проте

не містить доказів надсилання листом з описом вкладення (квитанції про доставку документів до електронного кабінету) учаснику справи - ОСОБА_4 .

Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надати до суду касаційної інстанції докази надсилання листом з описом вкладення копій касаційної скарги та доданих до неї документів усім учасникам справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Білоусом Геннадієм Борисовичем, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 05 лютого 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець