УХВАЛА

04 квітня 2025року

м. Київ

справа № 205/9154/24

провадження № 61-4027ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Мовмига Олег Вадимович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ :

11 липня 2024 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

24 вересня 2024 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення, залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, яким позов задовольнив частково.

Визнав за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 3/5 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 кв. м, житловою 41,4 кв. м.

Припинив право спільної сумісної власності на 3/5 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 70,2 кв. м, житловою 41,4 кв. м ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

28 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мовмига О. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровськогоапеляційного суду від 25 лютого 2025 року, сформованою в системі «Електронний суд».

Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

1. На виконання вимог пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі зазначається рішення (ухвала), що оскаржується; клопотання особи, яка подає скаргу.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що заявник подає касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, не оскаржуючи рішення суду першої інстанції, яке залишено без змін вказаною постановою, просить її скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, що не відповідає повноваженням Верховного Суду.

Ураховуючи те, що оскаржуваною постановою рішення суду першої інстанції залишено без змін, заявнику пропонується уточнити які судові рішення оскаржуються та вірно викласти прохальну частину касаційної скарги.

2. У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України

до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Разом з тим, у касаційній скарзі заявлене клопотанняпро звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, посилаючись на скрутний майновий стан позивача, зазначаючи, що сума заробітку ОСОБА_1 за 2024 рік становить 61 340,40 грн та вона одноособово утримує двох неповнолітніх дітей.

Зі змісту судових рішень та дослідженням документів у справі № 205/9154/24, які наявні в системі «Електронний суд», неможливо встановити ціну позову, і відповідно, визначити розмір судового збору, що позбавляє Верховний Суд можливості вирішити клопотання про звільнення від сплати судового зборуза умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік.

Як наслідок особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати ціну позову, самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги (підтвердивши його розмір належними доказами зокрема, позовна заява з визначеною ціною позову станом на день її подання, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості нерухомого майна) та розрахувати суму судового збору за формулою: С = (А х 1% х 200% х 0,8), де «А» - вартість спірного майна станом на час звернення з позовом, а «С» - остаточна сума судового збору за подання касаційної скарги.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Зважаючи на те, що забезпечення права на касаційне оскарження є однією із основних засад цивільного судочинства, беручи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд касаційної інстанції пропонує заявникові надати суду інші докази на підтвердження реального майнового стану позивача (наявність рухомого і нерухомого майна, рахунків у банківських установах, тощо), який перешкоджає заявнику виконати вимоги законодавства щодо оплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Мовмига Олег Вадимович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року залишити без руху.

Надати заявнику для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко