Провадження №2/523/2976/25
У Х В А Л А

"03" квітня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін клопотання про зупинення провадження у справі по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить визнати ОСОБА_2 батьком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 направив до суду заяву в якій просить відкласти розгляд справи на один рік або до кінця військового стану в країні мотивуючи тим, що він на теперішній час перебуває у лавах ЗСУ.

Сторони у судове засідання не з`явились. Були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. В матеріалах справи наявна заява від позивачки про розгляд справи за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріли справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За приписами пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Звертаючись до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, відповідач ОСОБА_2 надає суду довідку від 03.03.2025р. підписану командиром військової частини НОМЕР_1 , про те, що він з 10.01.2025р. перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 по теперішній час.

Водночас, до суду 19.02.2025р. надійшов витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.01.2025р. №6 з якого слідує, що ОСОБА_2 , колишній водій-електрик 2 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплектів НОМЕР_3 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_2 , прибув до військової частини НОМЕР_4 з 25.12.2024р. З 25.12.2024р. виключений із списків особового складу частини.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час розгляду клопотання) (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу про його зарахування до військової служби.

Крім того, судом звертається увага на те, що з раніше наданих відомостей від командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_2 з 29.08.2024р. був знятий з усіх видів забезпечення з 29.08.2024р. у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з виключенням його зі складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України. Наявність таких відомостей, та відсутність відповідного наказу по особовому складу про зарахування відповідача до військової служби, вказує на те, що ОСОБА_2 не можна вважати зарахованим до складу Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, надана з боку відповідача довідка про його перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 не може вважатися належним та допустимим доказам, з підстав зазначених вище.

З огляду на викладене суд вважає, що на теперішній час відсутні достатній правові підстави для зупинення провадження у справі.

В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 251, 260,261 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повну ухвалу суду складено та підписано 03 квітня 2025р.

Суддя