Справа № 756/7087/24
Номер провадження 2/373/375/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 р. Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ? судді Реви О. І.

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н. І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова група «УСГ» про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

Представник позивача - адвокат Горщар С. В. в червні 2024 року звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовною вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодженням транспортного засобу та судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05.06.2024 справу передано на розгляд Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2024 справу передано на розгляд Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

Справа до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області надійшла 23.01.2025.

Перевіривши матеріали позовної заяви, відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області ухвалою від 29.01.2025 відкрив провадження у даній справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що 27.03.2024 о 07:30 год на проспекті Степана Бандери в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю сторін. Так, відповідач, керуючи автомобілем мари «NISSAN JUKE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року відповідача було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «УСГ» (поліс № ЕР-218910268 від 15.01.2024).

На замовлення ПАТ «Страхова компанія «УСГ» був проведений огляд пошкодженого автомобіля позивача, що підтверджується актом огляду № 2700 від 04.04.2024.

Відповідно до звіту, складеного ФО-П ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «TOYOTA COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 30 161 грн 64 коп.

ПАТ «Страхова компанія «УСГ» своїм листом № ОСЦВ 2700/1 від 25.04.2024 повідомила позивача про прийняте рішення щодо виплати йому страхового відшкодування в розмірі 28 810 грн 17 коп., що були сплачені 25.04.2024 на поточний рахунок позивача в банківській установі.

Проте, на замовлення позивача ФО-П ОСОБА_4 здійснив відновлювальні роботи пошкодженого автомобіля і їх вартість склала 70 600 грн, які були сплачені позивачем у повному обсязі відповідно до рахунку та акту виконаних робіт.

Таким чином, відповідно до приписів ч. 1 ст. 1194 ЦК України просить стягнути із відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди та сумою регламентної виплати в розмірі 42 054 грн 06 коп.

Таку вимогу також обґрунтовує нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Окрім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правову допомогу, що складає 7000 грн.

Відповідач подала відзив на позов у якому зазначила про те, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 29 та п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені підстави здійснення страхової виплати власнику пошкодженого транспортного засобу. Страхова виплата була здійснена на підставі таких вимог закону з урахуванням звіту про оцінку вартості матеріального збитку, що був складений на замовлення страхової компанії.

Подані позивачем докази, що свідчать про проведення ремонту автомобіля, відрізняються від вищевказаного звіту в частині найменування ремонтних робіт. На думку відповідача, позивач не надав доказів підтвердження необхідності заміни окремих деталей пошкодженого нею автомобіля, які не були зафіксовані оцінювачем під час огляду автомобіля на замовлення страхової компанії.

Щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн указує на те, що позивачем не надано детальну вартість виконаних його адвокатом робіт. Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення гонорару адвоката не дає можливості пересвідчитися у дійсності домовленості сторін щодо розміру такого гонорару.

Позивач подав відповідь на такий відзив у якому вказав на те, що із винного водія слід стягувати різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика та отримав страхове відшкодування, якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається за особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно із ст. 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка ним одержана від страховика.

Тому, відповідач має сплатити різницю між вартістю майнового збитку та страховою виплатою.

Щодо доказів, що свідчать про проведення ремонту автомобіля, які відрізняються від звіту оцінювача в частині найменування ремонтних робіт указує на таке. Окремі деталі пошкодженого автомобіля, які зафіксовані оцінювачем під час огляду автомобіля на замовлення страхової компанії та у калькуляції ремонту є синонімами. Зокрема, «двері задка» та «кришка багажника» є одним і тим самим елементом конструкції автомобіля.

Проте, у позові була допущена арифметична помилка у визначенні різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Вірним є сума позову в розмірі 41 789,83 грн ( 70600-2880,17), яку він просить стягнути із позивача.

Щодо витрат на правову допомогу адвоката указує на те, що вона визначена детальним описом робіт. Однак, акт надання послуг надати неможливо, оскільки триває судовий розгляд.

Від третьої особи надійшло пояснення відповідно до якого страхова компанія вказує на те, що відповідач застрахувала свою цивільно-правову відповідальність як власник автомобіля 15.01.2024.

01.04.2024 від позивача до страхової компанії була подана заява про здійснення страхової виплати внаслідок заподіяння шкоди його майну застрахованим транспортним засобом.

21.04.2024 був складений звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу позивача, а 25.04.2024 ПАТ «СК «УСГ» склало розрахунок суми страхового відшкодування та виплатило позивачу 28 810,17 грн., направивши позивачу повідомлення про прийняте рішення щодо здійснення страхової виплати, виконавши таким чином свій обов`язок страховика.

Дослідивши докази по даній справі судом було встановлено таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 02.02.2019 вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

27 березня 2024 року о 07.30 год по вул. С. Бандери в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок цієї ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, в тому числі автомобіль марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу.

Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп. Постанова набрала законної сили 21 квітня 2024 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду , що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Полісу № 218910268 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_1 є забезпеченим транспортним засобом. Страховиком за таким договором є ПАТ «СК «УСГ».

Оскільки цивільно-правову відповідальність відповідачки, як винуватця ДТП, застраховано в ПАТ «СК «УСГ», 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування.

04.04.2024 ФО-П ОСОБА_3 на замовлення страховика (третьої особи у справі) склав протокол (акт) 2700 огляду колісного транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у якому зафіксував пошкодження цього автомобіля.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ №2700 від 21.04.2024, складеного ФО-П ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з врахуванням фізичного зносу складників становить 30 161 грн 64 коп.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ПДВ, становить 30 161 грн 64 коп.

25.04.2024 уповноважена особа ПАТ «СК «УСГ» склала розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати власнику автомобіля марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Розмір матеріального збитку був визначений у сумі 28 810,17 грн. У цей же день був складений страховий акт № ОСЦВ-02700, яким був визначений такий же розмір страхового відшкодування та зазначені реквізити для його виплати. Окрім того, того ж дня, позивачу було направлене повідомлення про те, що страховиком на підставі ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 28 810,17 грн.

Випискою із банківського рахунку позивача, що відкритий в АТ «КБ «ПриватБанк» підтверджений факт зарахування 25.04.2024 на поточний рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 28 810,17 грн.

30.04.2024 ФО-П ОСОБА_4 виставив позивачу рахунок на оплату вартості ремонту автомобіля марки «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_2 із якого вбачається, що вартість робіт (з матеріалом) склала 70 600 грн, без ПДВ.

22.05.2024 указана в такому рахунку робота була виконана, що підтверджено актом № 22/05 здачі-приймання робіт (надання послуг). На виконання такої угоди позивач сплатив на користь ФО-П ОСОБА_4 70 600 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № @2PL602169.

22.05.2024 позивач уклав з адвокатом Горщар С. В. договір № 36/24 про надання правової допомоги. За умовами цього договору (п. 3.1) позивач зобов`язаний оплачувати послуги адвоката в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Договором передбачено (п. 4.1), що вартість послуг встановлюється протоколом погодження гонорару (додатковою угодою), що є невід`ємною частиною цього договору. Матеріали справи містять таку угоду, відповідно до якої гонорар адвоката складає 7000 грн. Указана сума була сплачена позивачем адвокату у повному розмірі, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера № 36/24 від 22.05.2024.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, в силу статті 79 цього кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При вирішенні даного спору суд застосовує норми вищевказаного Закону, в редакції, що діяла на день заподіяння шкоди та її відшкодування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону на день страхового випадку) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Із наявних в справі доказів судом встановлено, що під час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована (поліс 218910268, виданий ПАТ «СК «УСГ» 15.01.2024).

Майнова шкода, завдана в наслідок ДТП, становить 30 161 грн 65 коп., що була визначена оцінювачем на замовлення страховика та 70 600 грн 00 коп., що була визначена суб`єктом підприємницької діяльності, який здійснював відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, що належить позивачу.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до приписів статті 21 вищевказаного Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто, володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Відповідно до вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) - (36.1) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За приписами статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) - (36.2) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отриманнявідшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, оскільки позивач фактично погодився із визначеною сумою страхового відшкодування, що була визначена оцінювачем на замовлення страховика; фактично між потерпілим і страховиком було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і жоден із них не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, то суд дійшов висновку про те, що позивач (потерпілий) отримав від третьої особи (страховика) узгоджений розмір страхового відшкодування.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Фактично позивач не погоджується з розміром отриманого ним від страховика страхового відшкодування, оскільки надав суду докази про понесення ним витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, що перевищують його. Оцінка пошкодженого транспортного засобу позивача була проведена оцінювачем на замовлення страховика (третьої особи) у присутності позивача і її результат ним не оскаржувався.

Натомість, страховик скористався нормою ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) та здійснив потерпілому (позивачу) самостійно визначену ним суму страхового відшкодування у той же день, в який надіслав повідомлення про прийняте рішення. Обмеживши, фактично, потерпілого на вчинення ним дій, що визначені ст. 36 (36.7) вищевказаного Закону відповідно до якого рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Указана норма Закону чітко передбачала узгодження страховиком розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отриманнявідшкодування. Наявність чи відсутність такого узгодження між страховиком та потерпілим має бути доведене в під час судового розгляду у спорі між цими особами.

Також, визначена оцінювачем сума майнової шкоди склала 30161,64 грн, а страховик виплатив позивачу як потерпілому 28810,17 грн, що не відповідає приписам статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) в частині права страховика зменшити суму, що відповідає розміру оціненої шкоди, на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (30161,64-20% = 24129,31 грн, що є меншим від розміру виплаченого страхового відшкодування).

Тому, такі дії (рішення) страховика не відповідають приписам ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) і, відповідно до досліджених судом доказів, є невмотивованими.

За таких обставин, надавши належної оцінки доказам по справі у їх сукупності, встановивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу на час ДТП була застрахована у ПАТ «СК «УСГ»; позовні вимоги до ПАТ «СК «УСГ»» не заявлені; клопотання про залучення страхової компанії в якості співвідповідача позивачем не заявлялося, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , що передчасно заявлені до неї як до заподіювача шкоди.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова група «УСГ» про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

представник позивача: адвокат Горщар Сергій Васильович, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ», адреса місцезнаходження: вул. Федорова Івана, буд. № 32А, м. Київ, 03038, .

Суддя: О. І. Рева