справа № 462/2494/24
УХВАЛА

07 квітня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючого судді Колодяжного С.Ю., розглянувши клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Терличної Ольги Анатоліївни про розгляд справи за позовом приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін,

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. в інтересах ОСОБА_2 21.03.2024 року звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить визначити частку боржника ОСОБА_2 у майні, яким вона володіє на праві спільної сумісної власності (майно, набуте у шлюбі як спільна сумісна власність подружжя), а саме: в нежитлових приміщеннях 195-1 по 195-6, загальною площею 161,1 кв.м, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно 4323230, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; в транспортному засобі «Kia Sportage», 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , тип легковий, колір білий, номер шасі НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 27.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

24.04.2024 року на адресу суду від уповноваженого представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Тертичної О.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, просила розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування клопотання зазначила про те, що дана справа не відноситься до категорії малозначних, оскільки орієнтовна вартість спірного майна складає як мінімум 9402816 грн. Крім цього зазначає, що справа має велике значення для сторін, адже йдеться про значну вартість спірного майна, від чого залежить їх фінансове становище і добробут, адже ОСОБА_1 є пенсіонером, а дане нерухоме і рухоме майно (окрім невеликої пенсії) є його єдиним джерелом добробуту. Характер спірних правовідносин і предмет доказування потребують надання свідчень і пояснень, а також об`єктивної оцінки майна, що є предметом позову, і її дослідження.

Дослідивши доводи клопотання та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.2, 4 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.6 ст.19 ЦПК України малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, перелік яких визначено частиною 1 статті 274 ЦПК України, а саме: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Відповідно до ч.2 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз ч.6 ст.19, ст.274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є справи, малозначність яких прямо встановлена в законі та не залежить від розсуду суду (п.п. 1, 3-5 п.6 ст.19 ЦПК України), і справи, які можуть визнаватися судом малозначними (незначної складності), крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч.3 статті 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст.277 ЦПК України).

Як убачається із змісту ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 27.03.2024 року про відкриття провадження у справі, судом при визначенні порядку розгляду справи було ураховано предмет її розгляду, який не належить до переліку справ, що підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (ч.4 ст.274 ЦПК України), з врахуванням незначної складності справи визнано її малозначною і такою, яку за правилами статей 19, 274, 279 ЦПК України доцільно розглянути у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд не приймає до уваги і відхиляє як безпідставні доводи представника відповідача, що дана справа не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження в силу положень п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України з огляду на перевищення ціни позову, яку складає вартість спірного майна, двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи наступне.

Згідно з пунктами 2, 9, 10 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, -загальною сумою всіх вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі №910/13737/19, провадження № 12-36гс20, зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі №907/9/17, провадження №12-76гс18).

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом необхідно розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі №910/13737/19, провадження № 12-36гс20.

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. заявлено позовну вимогу про визначення частки боржника ОСОБА_2 у майні, яким вона володіє на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1 .

Підставою звернення приватного виконавця до суду із цим позовом стало те, що бездіяльність боржника ОСОБА_2 ускладнює виконання рішення суду, яке перебуває у нього на примусовому виконанні, та на переконання державного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким вона володіє спільно з іншою особою. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та її колишнього чоловіка, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено.

За змістом ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Таким чином, судове рішення у разі задоволення такого позову має наслідком зміну матеріального правовідношення право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №916/2813/18 (провадження №12-71гс20, пункт 8.74). Тобто відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду боржника та іншого співвласника.

При цьому,частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, що може бути об`ктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна.

Отже, враховуючи наведене, нежитлові приміщення і транспортний засіб не є в даній справі спірним майном, на що покликається представник відповідача у своєму клопотанні, а предметом спору є визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, тобто заявлена позовна вимога не має вартісної оцінки і носить немайновий характер. Відтак, положення п.5 ч.4 ст.274 ЦПК України про неможливість розгляду в порядку спрощеного позовного провадження спорів, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не застосовується до даного спору немайнового характеру, в якому ціна позову не визначається.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про зміну порядку розгляду справи, оскільки спірні правовідносини мають немайновий характер, справа визнана судом малозначною, для якої пріоритетним є швидке їх вирішення, не відноситься до категорій, які підлягають розгляду лише в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч.6 ст.279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

В той же час, з огляду на наведені мотиви суду, дана справа за своїм предметом та характером спірних правовідносин, в розумінні положень закону, не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Слід зазначити, що порядок розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику/повідомлення сторін не є порушенням процесуальних прав учасників справи щодо реалізації ними захисту процесуальних прав та дотримання принципу диспозитивності, оскільки судом відповідно до закону надано можливість учасникам справи надати письмові заяви по суті позову та письмові докази на підтвердження заявлених фактів.

Крім того, суд зауважує, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, сторони не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлені можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позову та на підтвердження обставин, викладених у такому позові, у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується своїми правами, передбаченими ЦПК України.

Отже, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача щодо розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.19, 258-261, 274, 277, 279, 353 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тертичної Ольги Анатоліївни про розгляд справи за позовом приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і в силу статті 353 ЦПК України оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний