РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінська Яна Михайлівна, Рівненська міська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання свідоцтва про прийняття спадщини недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінська Яна Михайлівна, Рівненська міська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання свідоцтва про прийняття спадщини недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день відкриття спадщини, за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 77.3 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 червня 2023 року №1637 на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Камінською Яною Михайлівною на ім`я ОСОБА_2 ; скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 09 червня 2023 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), зробленого на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67958021 від 09 червня 2023 року приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Камінської Яни Михайлівни; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку загальною площею 0,1 га з цільовим призначенням 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на якій розташований житловий будинок загальною площею 77.3 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з`явилась. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавала, письмовий відзив на позов не надходив.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінська Я.М. не з`явилась, однак подала до суду письмові пояснення по справі з приводу заявлених позовних вимог.

В судове засідання представник третьої особи Рівненської міської ради не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгяд справи без участі представника Рівненської міської ради.

Заслухавши у часників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 31 грудня 2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, з якого вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне.

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 77,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №1-4499 Першою Рівненською державною контрою.

Як встановлено судом, позивач по справі ОСОБА_1 є внуком померлої ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження його батька - ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 та його свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

08 січня 2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, на підставі заяви ОСОБА_6 , який є батьком відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_4 відкрито спадкову справу №10-2019, яка зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ від 08 січня 2019 року.

За життя ОСОБА_6 не оформив спадкових прав на спадщину ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 батько відповідачів по справі помер, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 21 січня 2019 року.

13 травня 2019 року ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_6 , звернулася до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Камінської Я.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 .

Заяву ОСОБА_3 приватним нотаріусом було прийнято до розгляду, зареєстровано у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 16 та на підставі неї 13 травня 2019 року відкрито спадкову справу № 10-2019.

31 травня 2019 року до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Камінської Я.М. звернулася і ОСОБА_2 , яка є іншою дочкою ОСОБА_6 , із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яку долучено до спадкової справи від 13 травня 2019 року № 10-2019.

В подальшому, 21 серпня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали нотаріусу заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на належні їм частки у спадковому майні у житловому будинку АДРЕСА_1 . Дані заяви зареєстровані нотаріусом в книзі обліку і реєстрації спадкових справ під №32 та №33 відповідно.

22 серпня 2019 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Камінською Я.М. було винесено постанови за №№ 157/02-31 та 158/01-31, якими відмовлено ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 кожній. Як підставу для відмови у видачі відповідного свідоцтва, нотаріусом наведено відсутність правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 27 та 28 грудня 2018 року, що посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А., зареєстрованими в реєстрі за № 2008 і 2013, та скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27 грудня 2018 року № 29692770 та від 28 грудня 2018 року № 29709364.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2022 року по справі №569/19674/19, яке залишено без змін Постановою Верховного Суду від 01 лютого 2023 року, позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково, а саме: визнано недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 27 грудня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк Оленою Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 2008; скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 № 29692770, внесений 27 грудня 2018 року 16:44:53 державним реєстратором приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк Оленою Анатоліївною, Рівненський міський нотаріальний округ, Рівненська обл., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44875055 від 27 грудня 2018 року 17:18:40 на нерухоме майно: 2/3 частки житлового будинку, садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, з одночасним припиненням речового права (права власності) ОСОБА_1 на 2/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 28 грудня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк Оленою Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 2013; скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 № 29709364, внесений 28 грудня 2018 12:37:43 державним реєстратором приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк Оленою Анатоліївною, Рівненський міський нотаріальний округ, Рівненська обл., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44893516 від 28 грудня 2018 року 13:34:06 на нерухоме майно: 1/3 частки житлового будинку, садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, з одночасним припиненням речового права (права власності) ОСОБА_1 на 1/3 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовлено.

09 червня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір про поділ спадщини, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Камінською Я.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1635, відповідно до умов якого про поділ спадщини ОСОБА_3 , з однієї сторони, та, ОСОБА_2 , з іншої сторони, які є спадкоємцями за законом майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , (спадкова справа № 10-2019, заведена Камінською Я.М., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 13 травня 2019 року), розподілили спадкове майно: Житловий будинок, садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_4 , спадкоємцем якої був її син, ОСОБА_6 , на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 08 червня 1078 року ОСОБА_8 в.о. старшого державного нотаріуса I-ї Рівненської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-4499 (дублікат якого видано 22 березня 2023 року ОСОБА_9 , в.о. державного нотаріус Рівненського обласного державного нотаріального архіву за реєстровим №2-34) та на підставі рішення Рівненського міського суду у справі номер 569/19674/19 від 26 травня 2022 року. Право власності на Житловий будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Данилевич І.Є., державним реєстратором Городоцької сільської ради Рівненської області, 03 березня 2023 року за номером запису про право власності 49477114, реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101. Грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться на рахунках у філії Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» у ТВБВ № 10017/01: № 9760/3704 (компенсація 1997 р.), сума залишку 3007,85 (три тисячі сім грн. 85 коп.) гривень, відкриті на ім`я померлої, ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою № 46/12-05/18547/2023/БТ від 18 травня 2023 року, виданою Акціонерним товариством «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ». В результаті поділу за взаємною згодою сторін: ОСОБА_3 спадкує: грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться на рахунках у філії Рівненського обласного управління Акціонерного товариства ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ у ТВБВ № 10017/01: № 9760/3704 (компенсація 1997 р.), сума залишку 3007,85 (три тисячі сім грн. 85 коп.) гривень. ОСОБА_2 спадкує: Житловий будинок, садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 . Поділ спадкового майна між сторонами проведено без грошових доплат.

Вказаний договір про поділ спадкового майна вступив в силу з моменту його нотаріального посвідчення, що обумовлено п.5 Договору про поділ спадщини.

09 червня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Камінською Я.М. для ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 1637.

Вказаним свідоцтвом про право на спадщину за законом, Камінська Я.М., приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу, посвідчила, що на підставі статті 1261 ЦК України та відповідно до договору про поділ спадщини, посвідченого, Камінською Я.М., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, 09 червня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1635, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна після ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку, садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , надалі Житловий будинок. До Житлового будинку, який позначений в плані літерою «А1», загальною площею 77,3 (сімдесят сім цілих і три десятих) кв.м., житловою площею 44,6 (сорок чотири цілих і шість десятих) кв.м., належать такі надвірні будівлі: прибудова літера «а», господарська будівля літера «Б», сарай літера «б1», сарай літера «б2», літня кухня літера «б3», погріб літера «Пг/б3», навіс літера «б5», гараж літера «Г», огорожа № 1, замощення I.

Житловий будинок належав на праві приватної власності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої був її син, ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Право власності на житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 08 червня 1978 року ОСОБА_8 в.о. старшого державного нотаріуса I-ї Рівненської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-4499 (дублікат якого видано 22 березня 2023 року ОСОБА_9 , в.о. державного нотаріуса Рівненського обласного державного нотаріального архіву за реєстровим №2-34) та на підставі рішення Рівненського міського суду у справі номер 569/19674/19 від 26 травня 2022 року. Право власності на Житловий будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Данилевич І.Є., державним реєстратором Городоцької сільської ради Рівненської області, 03 березня 2023 року за номером відомостей про речове право 49477114, реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101.

З дослідженого в судовому засіданні Витягу з Державного реєстру речових прав № 335195165 від 09 червня 2023 року вбачається, що за ОСОБА_2 державним реєстратором приватним нотаріусом Камінською Яною Михайлівною Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області зареєстровано право власності на житловий будинок, садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що з травня 2013 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 її довіритель проживав разом зі своєю бабусею в житловому будинку, який належав їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1 та здійснював догляд за нею через її похилий вік та стан здоров`я.

На підтвердження факту проживання за адресою АДРЕСА_1 разом зі спадкодавцем з 2013 року до дня смерті ОСОБА_4 30 грудня 2018 року позивачем було надано суду та досліджено в судовому засіданні договір-замовлення СК від 31 січня 2018 року № 003752, фіскальний чек від 31 грудня 2018 року № про поховання померлої ОСОБА_4 , акт опитування сусідів від 27 листопада 2023 року, квитанції про сплату комунальних послуг за 2018-2021 роки.

Слід зазначити, що визначальним у цій справі для суду є встановлення факту проживання позивача разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день відкриття спадщини, за адресою АДРЕСА_1 , оскільки від цього залежить право позивача на спадкове майно та скасування правовстановлюючих документів ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.1.12 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до ст.29 ЦК України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

За положеннями п. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II вказаного Порядку передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Як слідує з роз`яснень, викладених у пунктах 2,23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З вищевикладеного слідує, що відсутність реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) з якої слідує, що «…суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.».

За положеннями ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Допитані в судовому засіданні, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачів ряд свідків, не змогли надати суду конкретну інформацію про період проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 . Показання свідків є суперечливими, а тому суд не приймає їх до уваги.

При цьому слід зазначити, що на думку суду, показання свідків не можуть бути допустимими доказами для встановлення обставин справи, що виникли в даних спірних правовідносинах між сторонами сторін.

Окрім того, судом не беруться до уваги документи, які засвідчують факт поховання позивачем померлої ОСОБА_4 , оскільки вказані письмові докази лише підтверджують оплату поховання ОСОБА_1 своєї бабусі. Вказана обставина не заперечувалась відповідачкою ОСОБА_2 в судовому засіданні. При цьому, факт поховання померлої не підтверджує факт постійного проживання позивача з спадкодавцем.

З наданих представником позивача та досліджених в судовому засіданні письмових доказів, а саме квитанцій про сплату комунальних послуг вбачається, що вони здебільшого стосуються періоду після смерті ОСОБА_4 , а в квитанціях за грудень 2018 року платником значиться ОСОБА_4 , що підтверджує факт оплати за комунальні послуги. Однак, це не свідчить про те, що у вказаному будинку протягом значного проміжку часу постійно проживав позивач.

Крім того, незважаючи на твердження позивача про здійснення ним догляду за ОСОБА_4 через її похилий вік та стан здоров`я, з долучених письмових доказів не вбачається належних та допустимих доказів, що підтверджують вказані обставини. Навпаки, документи медичного характеру, що свідчать про захворювання бабусі та батька ОСОБА_2 , надано суду саме з її сторони, а не зі сторони позивача.

З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 січня 2015 року по цивільній справі № 569/18790/14-ц вбачається, що ОСОБА_1 позов визнав повністю та пояснив, що він зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , де проживав батько та проживає мати, ОСОБА_10 . Однак з 2010 року він постійно проживає з своєю сім`єю в квартирі за місцем проживання своєї дружини в смт. Квасилів, Рівненського р-ну. Підтвердив, що спадщини не прийняв і не бажає оформлятись в правах на спадщину після смерті батька, ОСОБА_5 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 10.02.2015.

Натомість у даній цивільній справі, зокрема в позовній заяві сам позивач зазначив, що він з травня 2013 року по 30 грудня 2018 року проживав разом зі своєю бабусею ОСОБА_4 в житловому будинку, який належав їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1 . Вказані обставини прямо суперечать його попереднім поясненням, даних ним під час розгляду цивільної справ № 569/18790/14-ц.

Також судом, при вирішенні даної справи, взято до уваги обставини, які встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2022 року у справі № 569/19674/19, яке набрало законної сили 01.02.2023.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема, зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Як вбачається зі змісту рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2022 року по цивільній справі №569/19674/19 за оспорюваними ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (які є відповідачами у даній цивільній справі №569/23384/23) договорами купівлі-продажу житловому будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , частки спірного житлового будинку були набуті у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . При цьому судом було враховано, що оспорювані договори купівлі-продажу були укладені відповідачем ОСОБА_7 не в інтересах довірителя ОСОБА_4 , а в своїх інтересах. За таких обставин судом було визнано оспорювані договори купівлі-продажу недійсними, оскільки вони були укладені відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_11 під час шлюбу, а тому відповідно до ч.3 ст.238 ЦК України ОСОБА_7 уклала ці договори в своїх інтересах та в інтересах своєї сім`ї, оскільки майно придбане ОСОБА_1 , відповідно до ст.60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, з даного рішення вбачається, що представник продавця ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , яка була дружиною ОСОБА_1 , укладаючи оспорювані договори з своїм чоловіком, діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк О.А. від 07.11.2018 року за №1792.

В той же час заповіт, який було складено на ОСОБА_1 , також оформлено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Самсонюк О.А. 07.11.2018 року за попереднім реєстраційним номером 1791, а тому суд погоджується з позицією сторони відповідача ОСОБА_2 в тій частині, що позивач достовірно знав про вказаний заповіт з дати його оформлення, натомість не реалізував свого права зі зверненням до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки набувши майно ОСОБА_4 у приватну власність за договорами купівлі-продажу, яка від імені продавця уклала його дружина, вже не мав такої необхідності. Проте вже після остаточного рішення по цивільній справі №569/19674/19 ОСОБА_1 «вказав» про заповіт та прийняв рішення про встановлення в судовому порядку факту свого постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день її смерті, оскільки інші способи отримати спадщину були вже вичерпані, як то набуття нерухомого майна у власність за життя спадкодавця за недійсними правочинами та не подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

За вказаних вище обставин однозначним є висновок, що на момент відкриття спадщини позивач не проживав разом зі спадкодавцем.

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обстави у їх сукупності та беручи до уваги всі встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день відкриття спадщини, за адресою АДРЕСА_1 не знайшли свого підтвердження, повністю спростовані поданими відповідачкою ОСОБА_2 та її представником письмовими доказами, а тому у їх задоволенні позивачу слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання свідоцтва про прийняття спадщини недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, в даному випадку є похідними, то і в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено, тому не підлягає до задоволення і вимога про стягнення понесених судових витрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінська Яна Михайлівна, Рівненська міська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно за заповітом, визнання свідоцтва про прийняття спадщини недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_7

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_6

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_8

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Камінська Яна Михайлівна, м.Рівне. вул.Директорії, 5

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Рівненська міська рада, м.Рівне, вул.Соборна, 12А,

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов