Справа №705/874/17
2/705/44/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Годік Л.С.

при секретарі Запорожченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний лікувально-діагностичний центр», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний лікувально-діагностичний центр», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2012 слідчим СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 22.05.2012, в період часу з 10.00 год. по 10.30 год. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді медичної сестри ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр», маючи диплом військового лікаря, діючий сертифікат лікаря-спеціаліста за спеціальністю народна та нетрадиційна медицина у приміщенні вищевказаного товариства, під час проведення масажу ОСОБА_1 , неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого ставлення до них, заподіяв останньому тяжкі наслідки, а саме розрив сухожилля довгої голівки довгоголового м`язу на рівні міжбугоркової борозди з розлитою гематомою на передній поверхні і явищами набряку, що згідно висновку експерта №335 від 13.11.2014 комісійної судово-медичної експертизи та акту судово-медичного дослідження №301 від 26.05.2012, відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості з довготривалим розладом здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності менше, ніж на одну третю. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_2 проводив діагностику та лікування хворих без ліцензій на здійснення господарської діяльності з медичної практики. Позивач зазначає, що у нього виявлено надрив сухожилка правого надостистого м`яза, розрив сухожилка довгої голівки двоголового м`язу, синці лівої сідниці, які він отримав 22.05.2012, тобто в період проведення лікування ОСОБА_2 у приміщенні ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр». В ході проведення досудового розслідування 23.03.2015 ОСОБА_2 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. До часу звернення з позовом до суду остаточне рішення у кримінальному провадженні не прийнято, оскільки 26.03.2015 підозрюваного ОСОБА_2 оголошено у розшук, а досудове розслідування зупинено. Позивач посилається на те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він вимушений був лікуватися, оскільки від отриманих тілесних ушкоджень ускладнився стан його здоров`я, йому проводилася операція, він вимушений був купувати ліки та проводити діагностичні заходи. Завдана матеріальна шкода в загальному розмірі становить 26366,39 грн., яка включає в себе придбання ліків на суму 25045,39 грн.; витрати на посилене харчування на суму 971 грн.; транспортні витрати на виклик таксі, оплата доставки до лікарні та до дому на суму 350 грн. При цьому, позивач вказує на те, що крім фізичних страждань він отримав і моральні страждання, адже втратив працездатність та не може повноцінно забезпечувати свою сім`ю. Зважаючи на те, що завдана матеріальна шкоди винуватою особою не відшкодована, тому з даним позовом позивач звернувся до суду.

Від представника ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр» Матвієнко О.В. надійшло заперечення на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки на час звернення з позовом до суду немає підтвердження винуватості будь-якої особи у спричинені позивачу тілесних ушкоджень та відсутні підстави вважати, що таке діяння взагалі мало місце і є умовою кримінально-правового делікту. Позивачем не надано обґрунтування та доказів того, що підтверджує наявність повного складу правопорушення в діях відповідача чи третьої особи, без наявності якого застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди є неможливим. Підставами звернення до суду для захисту цивільного права є порушення, невизнання або оспорювання такого права. Із позову вбачається, що він поданий до ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр» передчасно, оскільки без доведення вини відсутнє поняття злочину, адже спричинену шкоду повинна відшкодовувати винна особа, відносно якої є обвинувальний вирок , який набрав законної сили. Крім того, відповідач вказує, що позивачем не надано доказів понесених витрат на лікування та придбання необхідних ліків, не надано рецептів лікаря щодо призначення лікування, в результаті отриманих травм, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

За вх. № 28623 від 07.11.2018 від представника ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр» Матвієнко О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача не визнає пред`явлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у поданому раніше запереченні на позовну заяву.

Із письмових пояснень, які надійшли за вх. №9142 від 28.04.2021 від представника ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр» Петренко Ю.П., також вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог із вище зазначених підстав.

В судовому засідання позивач не з`явився.

В судовому засіданні 26.12.2024 позивач Рошко О.І. підтримав подану ним позовну заяву та просив її задовольнити. Вказував, що до спеціаліста Кононенка М.С., який працював в ТОВ «Медичний лікувально- діагностичний центр» та займався народною та нетрадиційною медициною, звернувся з власної ініціативи. Направлення від лікаря не було. Після того, як ОСОБА_2 в процесі здійснення маніпуляцій, масажу, порвав зв`язки, він продовжував до нього звертатися ще на протязі чотирьох днів і Кононенко М.С. його лікував, призначав ліки. Після чого він звернувся до лікарів в м. Києві та йому було проведено операцію. При зверненні до ОСОБА_2 він не надавав медичну карту, а ліки призначалися на папері.

Представник позивача адвокат Гейко В.А. в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні 26.12.2024 представник позивача наполягав на задоволенні позовної вимоги, зазначивши, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , який працював у ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр» була спричинена шкода здоров`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним медичним висновком, в результаті чого він вимушений був проходити лікування та реабілітацію, що спричинило йому матеріальні витрати. Понесені матеріальні витрати підтверджуються наданими до позовної заяви квитанціями.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду не відомі.

Представник відповідача ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр» Матвієнко О.В. в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій просила розгляд справи завершити без участі відповідача та взяти до уваги її письмову промову в дебатах.

В судовому засіданні 26.12.2024 представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Вказала, що квитанції, які додані позивачем на підтвердження існування матеріальної шкоди, ніякого відношення до здійснених ОСОБА_2 маніпуляцій не мають. В ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр» ведеться облік пацієнтів і дійсно є дані про звернення до центру Рошка О.І. 18.05.2012.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги позицію учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,ч.2, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 21.11.2012 слідчим СВ Уманського МВ УМВС України в Черкаській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 22.05.2012, в період часу з 10.00 год. по 10.30 год. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді медичної сестри ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр», маючи диплом військового лікаря, діючий сертифікат лікаря-спеціаліста за спеціальністю народна та нетрадиційна медицина у приміщенні вищевказаного товариства, під час проведення масажу ОСОБА_1 , неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, внаслідок недбалого ставлення до них, заподіяв останньому тяжкі наслідки, а саме розрив сухожилля довгої голівки довгоголового м`язу на рівні міжбугоркової борозди з розлитою гематомою на передній поверхні і явищами набряку, що згідно висновку експерта №335 від 13.11.2014 комісійної судово-медичної експертизи та акту судово-медичного дослідження №301 від 26.05.2012, відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості з довготривалим розладом здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності менше, ніж на одну третю. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_2 проводив діагностику та лікування хворих без ліцензій на здійснення господарської діяльності з медичної практики.

В ході проведення досудового розслідування 23.03.2015 ОСОБА_2 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. До часу звернення з позовом до суду остаточне рішення у кримінальному провадженні не прийнято, оскільки 26.03.2015 підозрюваного ОСОБА_2 оголошено у розшук, а досудове розслідування зупинено.

Як вбачається з матеріалів справи, отримання позивачем вище вказаних тілесних ушкоджень саме ОСОБА_2 , який працював у ТОВ «Медичний лікувально-діагностичний центр», підтверджується медичним Висновком експерта №335.

Позивач у поданому позові ставить питання щодо стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний лікувально-діагностичний центр» матеріальної шкоди в розмірі 26366,39 грн., яка включає в себе придбання ліків на суму 25045,39 грн.; витрати на посилене харчування на суму 971 грн.; транспортні витрати на виклик таксі, оплата доставки до лікарні та до дому на суму 350 грн.

Як доказ та в обґрунтування позовних вимог позивач надав суду копії фіскальних чеків на суму 25045,39 грн. Проте, із вказаних чеків не вбачається назви медичних препаратів, які б призначалися для лікування отриманих позивачем травм. Назви медичних препаратів, які зазначені у наданих фіскальних чеках, застосовуються при загальних вірусних та простудних захворюваннях, а не при таких, які отримані в результаті нанесених позивачу травм. Крім того, із чеків вбачається, що були придбані дитячі препарати.

При цьому, позивачем не надано жодного рецепта чи виписки лікаря для придбання медикаментів чи препаратів з метою лікування отриманих травм.

Також, позивач ставить питання щодо стягнення транспортних витрат на виклик таксі, оплату доставки до лікарні та до дому на суму 350 грн., проте, не надав жодного підтверджуючого документу про понесені ним витрати.

За час розгляду справи позивачем не ставилося питання щодо витребування будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки самостійно він не мав можливості їх надати.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні доказами; висновки експертів; показання свідків.

Відповідно до статей 77 - 80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивачем не надано необхідних доказів щодо розміру понесених ним витрат на лікування та реабілітацію в результаті отриманих травм, позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4, 12,13,76,81,83,84 258-259,264,265,273,354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний лікувально-діагностичний центр», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Головуючий суддя Леся Сергіївна Годік