РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 202 5року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючої судді- Букіної О.М.

при секретарі -Черчукан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвська Ольга Олександрівна, Десята київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвська Ольга Олександрівна, Десята київська державна нотаріальна контора, якому просив:

- визнати заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений та посвідчений державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвською Ольгою Олександрівною, зареєстрований в реєстрі нотаріуса за №5-426, у Спадковому реєстрі за №61273834 від 23.09.2017, згідно якого на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповідач заповів належну йому на праві особистої власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в цій частині заповіту, недійсним і застосування наслідків його недійсності;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі пов`язані зі сплатою судового збору та витрат на правову (правничу) допомогу адвоката в справі.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 11.09.2019 відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві було складено відповідний актовий запис №15206 та видано відповідне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 11.09.2019 і витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 11.09.2019 №7.

Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за заповітом.

Так, за життя, 23.09.2017 ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвською О.О. та зареєстрований в реєстрі за №5-426, у Спадковому реєстрі за №61273834 від 23.09.2017.

Про існування заповіту від 23.09.2017 позивач дізнався при складанні та поданні заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Згідно заповіту, до складу спадщини входить частина квартири за адресою: АДРЕСА_2 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 та майно спадкодавця, де б воно не було, з чого б воно не складалось, яке належало йому на день смерті і на що він мав право за законом.

Спадкоємцями за заповітом було зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (відповідач). Належну ОСОБА_3 на праві особистої власності частину квартири АДРЕСА_3 , та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право за законом, він заповів позивачу.

Із заповіту також вбачається, що належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_4 , він заповідає на користь ОСОБА_2

27.08.2020 позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 1/7 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та витяг № 61450043 про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа №64813507.

Свідоцтво про право на спадщину на інше майно ОСОБА_3 , позивач не отримав.

15.09.2020 відповідач ОСОБА_2 подала до Десятої київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за заповітом.

01.10.2020 державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. відмовила ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, обґрунтовуючи своє рішення тим, що заповіт складено таким чином, що однозначно встановити волевиявлення померлого ОСОБА_3 неможливо, оскільки у заповіті зазначено, що все своє майно він заповідає на користь свого сина ОСОБА_1 без будь-яких застережень, що в майбутньому може спричинити спори між спадкоємцями щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

На думку позивача, вказаний вище заповіт слід визнати недійсним в частині за яким спадкодавець на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_2 , квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з тих підстав, що померлий під час складання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

В обґрунтування наявності підстав для визнання недійсним заповіту позивач посилається, що у 1995 році, у період служби в Збройних Силах РФ та участі у бойових діях в Чеченській Республіці, ОСОБА_3 отримав поранення, контузію та три закриті черепно-мозкові травми.

Згідно наказу від 26.10.2010 №184, із змінами від 11.02.2011 №25 о/с, він був звільнений зі служби в МВС України в запас за станом здоров`я (свідоцтво про хворобу №12 від 12.01.2011, видане госпітальною ВЛК Центрального госпіталю МВС України).

Вказував, що за життя що ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями, неодноразово втрачав свідомість і контроль над собою з ознаками захворювання «білої гарячки». Міг вести себе неадекватно, агресивно. У подальшому він не пам`ятав, що з ним відбувалося.

У період 2016-2019 років, ОСОБА_3 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у Центральному госпіталі МВС України. Зокрема, він перебував на стаціонарному лікуванні в Центральному госпіталі МВС України у період з 29.11.2016 по 12.12.2016, з 03.07.2017 по 08.07.2017, з 20.11.2018 по 04.12.2018, з 05.03.2019 по 22.03.2019. При лікуванні йому було встановлено основний заключний діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Виписаний з рекомендацією: за психічним станом потребує подальшого лікування у спеціалізованому наркологічному закладі.

У 2016 році ОСОБА_3 лікувався у денному стаціонарі наркологічного відділення Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» (м.Київ, вул. Качалова, буд. 5-А), куди він поступив після лікування в Центральному госпіталі МВС України.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №010-3441 від 11.09.2019 причина смерті ОСОБА_3 - цироз печінки.

Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив позов задовольнити.

13.09.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження ОСОБА_4 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні.

29.11.2021 р. представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, яким заперечує позовні вимоги з наступних підстав.

23.09.2017 державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвською О.О. було посвідчено заповіт ОСОБА_3 з дотриманням ст. 1247, 1248 ЦК України та ст. 44, 56 ЗУ «Про нотаріат».

Згідно заповіту, до складу спадщини входила частина квартири АДРЕСА_3 , яку ОСОБА_3 заповів позивачу, та квартира АДРЕСА_4 , яку заповів відповідачці.

Відповідач вважає, що твердження позивача про те, що спадкодавець - ОСОБА_3 при складенні заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в частини розпорядження своїм майном на користь відповідача,яка була його цивільною дружиною, тобто відносно квартири АДРЕСА_4 не підтверджено належними доказами.

У той же час вважає, що доводи позивача спростовується цим самим заповітом, оскільки заповіт в іншій частині, тобто за яким позивач має право на спадщину, останній вважає дійсним та таким, що складений без браку волі заповідача.

Також вважає, що посилання позивача на ту обставину, що у період 2016-2019 років, ОСОБА_3 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, мав незадовільний стан здоров`я, зловживав спиртними напоями та мав психічні розлади, внаслідок чого не здатен був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивачем суду не надано.

Відповідач просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача, витрати на правничу допомогу в розмірі 33000,00 грн.

08.12.2021 від представника позивача надійшла до суду заява про забезпечення доказів.

08.12.2021 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва заяву представника позивача про забезпечення доказів у справі, задоволено частково та витребувано у Десятої київської державної нотаріальної контори (02100, м. Київ, просп. Бажова, 13/9) належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 994/2019 від 28.09.2019, заведеної після смерті заповідача ОСОБА_3 .

28.01.2022 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

14.03.2023 ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів - витребувано у:

-Центральної поліклініки МВС України ( 01024, м.Київ, вул. П.Орлика,12) амбулаторну картку хворого ОСОБА_3 ;

- Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ» виконавчого органу Київської міської ради ( 03039, м.Київ, пров. Деміївський,5-А) медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_3 .

14.03.2023 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва клопотання представника позивача задоволено частково та призначено у справі судову посмертну психіатричну експертизу, проведення якої доручено Державній установі «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ, вул. Кирилівська, 103).

На вирішення експертам поставлено наступні питання:

1.Чи страждав ОСОБА_3 психічним захворюванням чи на інший психічний розлад здоров`я станом на дату укладання заповіту, тобто 23 вересня 2017 року?

2. Чи був здатен ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними станом на дату укладання заповіту, тобто 23 вересня 2017 року?

01.05.2024 з Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» надійшов висновок судової психіатричної експертизи за №206 від 27.02.2024.

У судовому засіданні позивач та його представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У подальшому позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив.

Представник відповідача подав до суду заяву про слухання справи у відсутності відповідача та просив у задоволенні позову відмовити.

Суд вважає за можливе продовжити розглядати справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши сторони у справі, допитавши свідків, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 21.06.1990.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 11.09.2019 відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві було складено відповідний актовий запис №15206 та видано відповідне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 11.09.2019 і витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 11.09.2019 №7.

23.09.2017 на випадок своєї смерті ОСОБА_3 за життя склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Десятої київської нотаріальної контори Гаєвською О.О. та зареєстровано у реєстрі за № 5-426.

Згідно даного заповіту, спадкоємцями за заповітом зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За вказаним заповітом ОСОБА_3 зробив таке розпорядження, що належну на праві особистої власності частину квартири АДРЕСА_3 , та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право за законом, ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 , тобто позивачу по справі.

У той же час, належну на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 заповів на користь ОСОБА_2 , тобто відповідачу по справі.

Заповіт складено державним нотаріусом при встановлені та перевірці дієздатності ОСОБА_3 , справжність підпису засвідчено.

Позивач вважає, що вказаний вище заповіт слід визнати недійсним в частині за яким спадкодавець на випадок своєї смерті заповів відповідачу ОСОБА_2 , квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з тих підстав, що ОСОБА_3 під час складання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У статті 1223 ЦК України зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1233,1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Стаття 1257 ЦК України визначає підстави для недійсності заповіту. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ст.215 ч.1 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину дана особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з аналізу чинного законодавства, вимоги про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з врахуванням, як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.263 ЦПК України.

14.03.2023 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва за клопотанням представника позивача по справі призначено судову посмертну психіатричну експертизу, проведення якої доручено Державній установі «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ, вул. Кирилівська, 103).

На вирішення експертам поставлено наступні питання:

1.Чи страждав ОСОБА_3 психічним захворюванням чи на інший психічний розлад здоров`я станом на дату укладання заповіту, тобто 23 вересня 2017 року?

2. Чи був здатен ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними станом на дату укладання заповіту, тобто 23 вересня 2017 року?

01.05.2024 з Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків міністерства охорони здоров`я України» надійшов висновок судово-психіатричної експертизи за №206 від 27.02.2024.

За результатами експертного дослідження експертом надано наступні відповіді, що:

1). ОСОБА_3 на час складання заповіту, тобто 23 вересня 2017 року виявляв ознаки: психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (МКХ-10:F10.24) на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного генезу (травматичного, судинного) з церебрастенічним синдромом (МКХ-10:F06.6);

2). ОСОБА_3 за своїм психічним станом на час складання заповіту, тобто 23 вересня 2017 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Як вбачається з експертного висновку, експерти співставляючи між собою матеріли цивільної справи та медичну документацію, прийшли до висновку, що ОСОБА_3 на час складання заповіту, тобто 23 вересня 2017 року виявляв ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (МКХ-10:F10.24) на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного ґенезу (травматичного, судинного) з церебрастенічним синдромом (МКХ-10:F06.6) та за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 характеризували ОСОБА_3 як людину зловживаючи алкоголем, який в стані алкогольного сп`яніння був агресивним та неадекватним, в тверезому стані поводився адекватно, вибачався за свою поведінку. За характером був запальний.

Суд приймає їх до уваги в якості належних доказів покази вказаних вище свідків, оскільки вони узгоджуються з наявними у справі доказами.

Доказів на спростування висновку судової експертизи, сторонами у передбаченому законом порядку подано не було

Оцінивши Висновок у сукупності з наявними у справі доказами, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому суд приймає його до уваги при постановленні даного рішення у справі.

Ст.30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи наявні матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження посилання позивача, що на момент складання спірного заповіту ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними.

З досліджених судом доказів вбачається, що волевиявлення заповідача відносно ОСОБА_2 під час складання оспорюваного заповіту було вільним та відповідало його волі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 при підписанні заповіту 23.09.2017 мав повну цивільну дієздатність , в силу цього мав в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій при прийнятті цього рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для визнання недійним заповіту складеного 23.09.2017 ОСОБА_3 в частині здійснення розпорядження щодо свого майна на користь ОСОБА_2 , в порядку ст.ст.203,215, 225 ЦК України не має, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то немає підстав для розподілу понесених позивачем судових витрат по розгляду даної справи.

Разом з цим, оскільки відповідачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 33 000,00 грн.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 204, 207, 215, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1234, 1235, 1247, 1248, 1253, 1257 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81,133,141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвська Ольга Олександрівна, Десята київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту частково недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04 квітня 2025 року.

Суддя О.М. Букіна