Провадження №2/523/1665/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"01" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 17.05.2016 року був зареєстрований шлюб між позивачем, ОСОБА_4 та відповідачем, ОСОБА_2 , громадянином ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син, ОСОБА_6 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 10331 та видано свідоцтво серія НОМЕР_1 . 20.02.2020 року між сторонами був розірваний шлюб на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.02.2020 року у справі 523/9853/19, яке набрало законної сили. Рішення суду зокрема вмотивовано тим, що сторони припинили подружні відносини у зв`язку із проживанням в різних країнах.

Позивачка стверджує, що з моменту розірвання шлюбу і по цей час відповідач не бачив сина жодного разу. Аліменти відповідач на утримання дитини не сплачує, жодної іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, навіть телефоном, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син сторін не отримував від батька жодного подарунку на день народження, або інше свято. Все наведене буде підтверджене у судовому засіданні показаннями свідків. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям, не відвідував дитину в дитячому дошкільному закладі і не відвідує дитину в Одеському Ліцеї № 12 Одеської міської ради, а також не відвідує вдома, що підтверджується відповідними письмовими доказами та поясненнями свідків. Зазначені обставини порушують права та законні інтереси як позивачки, так і самої дитини, у зв`язку із тим, що позивачка позбавлена можливості зареєструвати місце проживання дитини без згоди батька, не може оформити дитині паспорт громадянина України для виїзду за кордон та виїхати із дитиною за кордон, щоб призводило до повноцінного розвитку дитини, її відпочинку в тому числі на морі в безпечних умовах, розширенню кругозору дитини, тощо.

На підставі викладеного, позивачка просить:

Позбавити ОСОБА_2 (громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) батьківських прав відносно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 10331 та видано свідоцтво серія НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 10331 та видано свідоцтво серія НОМЕР_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В процесі розгляду справи представника позивачки підтримала позовні вимоги у повному обсязі, в останнє судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації, а також через оголошення, відзив на позов не подавав.

Представники органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання не з`явились, згідно поданого клопотання просили справу розглянути у її відсутність та подали висновок у справі.

За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення у справі.

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини.

17.05.2016 року був зареєстрований шлюб між позивачем, ОСОБА_4 та відповідачем, ОСОБА_2 , громадянином ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син, ОСОБА_6 , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 10331 та видано свідоцтво серія НОМЕР_1 . 20.02.2020 року між сторонами був розірваний шлюб на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.02.2020 року у справі 523/9853/19, яке набрало законної сили. Рішення суду зокрема вмотивовано тим, що сторони припинили подружні відносини у зв`язку із проживанням в різних країнах.

В судовому засіданні, що з моменту розірвання шлюбу і по цей час відповідач не бачив сина жодного разу. Аліменти відповідач на утримання дитини не сплачує, жодної іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, навіть телефоном, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям, не відвідував дитину в дитячому дошкільному закладі і не відвідує дитину в Одеському Ліцеї № 12 Одеської міської ради.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації від 21.02.2025р. за №01-05-8/1261 вх.124, визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 (громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) батьківських прав відносно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже вищевказані факти у сукупності підтверджують факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.

Правові підстави уваленого рішення.

Згідно з ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Статтею 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення ОСОБА_2 (громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) батьківських прав відносно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку/доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно зі ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, виходячи з встановлених в судовому засіданні фактів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що з боку позивача доведено той факт, що відповідач тривалий час не займається вихованням та духовним розвитком дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не приділяє батьківської турботи по відношенню до своєї малолітньої доньки матеріально не забезпечує, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

З урахуванням задоволення позовних вимог позивача - двох вимог немайнового характеру, враховуючи, що позивачка під час звернення до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору щодо стягнення аліментів з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок, а на користь позивачки сплачений судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок

Керуючись ст.ст. 55, 56, ЦК України, ст.ст. 150, 155, 164-166, 171 СК України, ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 268, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 , громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ) батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 , громадянина Ганни, ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь

ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.06.2024р. і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 , громадянина Ганни, ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 , громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.К. Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.2025р.