Номер провадження: 22-ц/813/2962/25
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

апелянта ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Миколюка А.П.

представника ОСОБА_2 адвоката Бондара М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Миколюка Антона Петровича на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2024 року, повний текст якої виготовлено 14 жовтня 2024 року та ухваленого під головуванням судді Дяченка В.Г., про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей, відібрання малолітніх дітей, стягнення аліментів,

встановив:

23.08.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, в якій просила:

-визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 ;

- відібрати у ОСОБА_2 малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернути їх матері ОСОБА_1 ;

- на час розгляд справи визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, на кожну дитину, до повноліття дітей.

Крім того, 09.10.2024 року ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Миколюка А.П., подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 :

-надати до суду впродовж 5 днів дійсну адресу знаходження дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-надати до суду в продовж 5 днів інформацію щодо дитячих закладів, які відвідують діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 народження на теперішній час;

-забезпечувати побачення та спілкування (контакт) дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 кожної суботи з 10:00 год. із залишенням дитини на ніч (за адресою проживання позивача: АДРЕСА_1 ) до 18:00 год. неділі ОСОБА_1 , для проведення спільних зустрічей (контактів) з мамою без участі інших осіб, починаючи з наступного понеділка з дати постановлення ухвали до ухвалення остаточного рішення у справі.

Свою заяву позивач та її представник обґрунтували тим, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з заявою про встановлення місця знаходження дітей, однак відповідач ОСОБА_2 надає неправдиву інформацію співробітникам поліції (неіснуючу адресу), та відверто ігнорує прохання ОСОБА_1 про надання місця знаходження дітей, та повністю припинив спілкування дітей з мамою.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено (а.с.37-41).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Миколюк А.П. ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2024 року та прийняття нового судового рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.42-47).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що вид забезпечення позову, про застосування якого ставить питання позивач ОСОБА_1 , в даному випадку слід розглядати як порушення вимог процесуального законодавства, оскільки стає, по суті, підміною рішення суду.

Суд вказав, що системний аналіз норм процесуального та матеріального права дає підстави стверджувати, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку на батька дітей забезпечувати у визначений час та місці побачення і спілкування дітей з матір`ю, яка на даний час проживає окремо від дітей, по суті, може вирішити спір, який має ініціюватися окремо, шляхом подачі до суду відповідного позову.

При цьому суд послався на висновки, які містяться у постановах Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 727/3856/18, від 20.02.2020 у цивільній справі № 754/4437/18, від 09.09.2019 у цивільній справі № 607/10896/19, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судами при застосуванні відповідних норм права.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову, які просить застосувати ОСОБА_1 за змістом не є тотожними її позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі.

Зустрічі матері з дітьми мають на меті відновлення та налагодження їх емоційних стосунків. Ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дітей, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 р. у справі № 127/31828/19, зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року в справі № 760/15413/19 (провадження № 61- 9164св20), від 25 серпня 2020 року в справі № 466/2317/20 (провадження № 61-11539ск20).

У відповідності до п. 4, п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову, який просить забезпечити заявник, є немайнові вимоги сторін у сімейних правовідносинах, які виникли між ними щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, відібрання дітей у відповідача та повернення їх матері, визначення місця проживання дітей на час розгляду справи з позивачем, стягнення з відповідача аліментів.

В заяві про забезпечення позову представник заявника зазначив, що наразі відповідач повністю припинив спілкування дітей з матір`ю, відтак просить, серед іншого, забезпечити позов шляхом встановлення обов`язку на ОСОБА_2 забезпечувати побачення та спілкування дітей з матір`ю без участі інших осіб за адресою проживання матері кожної суботи з 10:00 год. до 18:00 год. неділі, з залишенням дітей на ночівлю. Фактично, в даному випадку, захід забезпечення спрямований на усунення перешкод у спілкуванні дітей з матір`ю на час вирішення по суті спору щодо місця їх проживання та відібрання.

Так, у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 127/31828/19 (провадження № 61-10859св20) вказано, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини (аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц).

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Також, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час можливого тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей особисто з їхньою матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей із матір`ю (аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20)).

У рішенні ЄСПЛ «Ген та інші проти України» від 10.06.2021 вказано: «коли органи влади постійно стикалися з відмовою дуже маленької дитини бачитися з членами її сім`ї, вони не змогли забезпечити ефективну професійну адресну підтримку дитини; така підтримка була для неї критично важливою для звикання до ідеї регулярних зустрічей з батьком, бабусею та дідусем, а також для того, щоб вона зрозуміла, що відповідає найкращим інтересам дитини, відповідно до мотивів обов`язкових судових рішень. Така допомога становила, з огляду на конкретні обставини цієї справи, частину необхідних заходів, які органи влади мали обґрунтовано вжити, відповідно до своїх позитивних зобов`язань, передбачених статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які заявник посилається як на підставу своїх доводів та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її частково спростовують, оскільки ухвалу прийнято не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Миколюка А.П. про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей, відібрання малолітніх дітей, стягнення аліментів, задовольнити частково та зобов`язати ОСОБА_2 надати до суду впродовж 5 днів дійсну адресу знаходження дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , а також інформацію щодо дитячих закладів які відвідують діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на теперішній час.

При цьому колегія суддів враховує, що у справі відсутні будь-які докази, які б характеризували заявника ОСОБА_1 негативно, ознак того, що її спілкування з дітьми може нести для дітей будь-яку загрозу не виявлено.

Навпаки, підготовка ОСОБА_1 до спілкування з дітьми свідчить про виважене ставлення розуміння того психологічного бар`єру, який може виникнути і який матір має намір подолати, дотримуючись інтересів дітей.

Також колегія суддів вважає, що до закінчення розгляду даної справи, слід зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати побачення та спілкування (контакт) дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 кожної 1 та 3 суботи з 10:00 год. із залишенням дитини на ніч (за адресою проживання позивача: АДРЕСА_1 ) до 18:00 год. неділі, позивачу ОСОБА_1 для проведення спільних зустрічей (контактів) з мамою без участі інших осіб, починаючи з наступного понеділка з дати ухвалення цієї постанови.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову саме шляхом забезпечення побачення та спілкування (контакт) дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 з їх мамою кожної 1 та 3 суботи і неділі, а не кожної суботи і неділі, як про це ставить питання заявник ОСОБА_1 , так як в такому випадку відповідач - батько дітей ОСОБА_2 взагалі буде позбавлений можливості бачитись і спілкуватись з дітьми у вихідні дні, що буде незаконним і несправедливим.

Колегія суддів також вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову не з дати постановлення ухвали суду, як про це просила заявник ОСОБА_1 , а з дати ухвалення цієї постанови і до ухвалення остаточного рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Миколюка Антона Петровича задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2024 року про відмову в забезпеченні позову скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Миколюка Антона Петровича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей, відібрання малолітніх дітей, стягнення аліментів, задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 надати до суду впродовж 5 днів дійсну адресу знаходження дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 надати до суду в продовж 5 днів інформацію, щодо дитячих закладів які відвідують діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на теперішній час.

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати побачення та спілкування (контакт) дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожної 1 та 3 суботи з 10:00 год. із залишенням дитини на ніч (за адресою проживання позивача: АДРЕСА_1 ) до 18:00 год. неділі, ОСОБА_1 для проведення спільних зустрічей (контактів) з мамою без участі інших осіб, починаючи з наступного понеділка з дати ухвалення цієї постанови до ухвалення остаточного рішення у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.04.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева