УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2025 року

м. Київ

справа № 532/2208/23

провадження № 61-1621ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок складення незаконного адміністративного протоколу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь 1 000 000 грн моральної шкоди, 1212 грн за втрачений час, 120 грн за виготовлення ксерокопій.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 5 000 грн моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2025 року зупинено провадження у справі, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 335/6977/22 за позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 січня

2025 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду

від 20 січня 2025 року заявник вказує порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки ця справа не є однаковою, обставинам справи, що переглядається Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку

про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що касаційна скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваної ухвали апеляційного суду.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження в справі у випадку, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Тлумачення пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України свідчить про те, що суд може зупинити провадження у справі лише у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку:

а) палатою; б) об`єднаною палатою; в) Великою Палатою Верховного Суду та прийняття ними справи до свого провадження.

У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 265/2189/20 вказано, що: «підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли на розгляді перебуває справа, за наслідками перегляду якої Верховний Суд може прийняти постанову, у якій міститься правовий висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати (частина друга статті 416 ЦПК України)».

Так, 22 травня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду своєю ухвалою передав

справу № 335/6977/22 за позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що у цій справі є виключна правова проблема і для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовної практики у справах за позовом фізичної особи про відшкодуванням моральної шкоди, завданої складанням протоколу працівником патрульної поліції, у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення.

Суд вважав необхідним сформувати висновок в частині того, чи можна вважити дії працівників патрульної поліції зі складання протоколу такими, що підпадають під дію статті 1176 ЦК України і Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та чи може сам факт складання протоколу у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення бути підставою

для безумовного стягнення моральної шкоди відповідно до статей 1173,

1174 ЦК України.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 17 липня 2024 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Суд звертає увагу, що 22 січня 2025 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 335/6977/22, а тому провадження у справі підлягає поновленню апеляційним судом відповідно до статті 254 ЦПК України.

Касаційний суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини у цій справі та справі, яка перебувала на розгляді Великої Палати Верховного Суду, є подібними, тому обґрунтовано зупинив провадження

у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 335/6977/22.

Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно зупинив провадження у справі, оскільки правовідносини у цій справі та справі, яка перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду не є однаковими, касаційний суд відхиляє, оскільки, для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними.

Верховний Суд наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета саме правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року

у справі № 373/1281/16-ц зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважала за потрібне конкретизувати вказаний правовий висновок, про що вказала у постанові від 12 жовтня 2021 року

у справі № 233/2021/19.

Конкретизація правового висновку полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати

від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE,

№ 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, постановленою з додержанням норм процесуального права й підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 20 січня 2025 року суд відмовляє.

Керуючись статями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 20 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок складення незаконного адміністративного протоколу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська