07.04.2025 Справа № 363/4257/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(додаткове)

07 квітня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Найдюк Б.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 363/4257/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності. Рішенням суду від 06.03.2025 року позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково, повністю відмовлено у задоволенні зустрічного позову. Питання про розподіл понесених сторонами судових витрат у рішенні суду від 06.03.2025 року не вирішувалося.

Під час судового розгляду сторонами заявлено про понесення судових витрат, надано їх попередній розрахунок, подано заяви про здійснення їх розподілу. Сторона позивача до закінчення судових дебатів заявила про те, що докази на понесення судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення остаточного судового рішення. Сторона відповідача надала докази на понесення судових витрат до закінчення судового розгляду.

Після ухвалення судового рішення у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява сторони позивача про ухвалення додаткового рішення (Т. 2, а.с. 135-149) з метою здійснення розподілу понесених сторонами судових витрат.

Як вбачається з конверту (Т. 2, а.с. 149), заява про ухвалення додаткового рішення була передана стороною позивача до підприємства поштового зв`язку 10.03.2025 року, тобто подана до суду протягом п`яти днів після ухвалення остаточного судового рішення.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. До початку судового засідання позивач надала заяву, якою заперечувала проти зупинення розгляду справи за клопотанням представника відповідача та підтримала свої вимоги щодо ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. До судового засідання стороною відповідача подано заперечення (Т. 2, а.с. 175-179), в яких викладено доводи та аргументи щодо необґрунтованості та неспівмірності понесених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу. Також до початку судового засідання від представника відповідача ОСОБА_5 надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, в якому вона просить зупинити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №363/4257/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на вимоги ч.6 ст. 251 ЦПК України, щодо неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Враховуючи, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, висловили власні позиції щодо розподілу понесених судових витрат, зважаючи на обсяг наявних матеріалів справи, у тому числі обсяг документів, що стосуються судових витрат, суд вважає за можливе вирішити питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином, не вирішення питання про розподіл судових витрат під час винесення остаточного рішення по справі є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи подання клопотання стороною відповідача щодо зупинення провадження по справі, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності розглянута по суті та 06.03.2025 року ухвалено судове рішення, тому положення ч.6 ст. 251 ЦПК України застосуванню не підлягають. Разом з тим, в порядку передбаченому п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд має вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення.

З огляду на зазначене, клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про зупинення розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У Постанові ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання про зменшення розміру судових витрат.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту первісної позовної заяви (Т. 1, а.с. 1-11), заяви про ухвалення додаткового рішення (Т. 2, а.с. 135-149) судом встановлено, що остаточний розмір понесених стороною позивача судових витрат складає 76 390 грн. 00 коп., з яких: 15 140 грн. 00 коп. витрати зі сплати судового збору за подання первісної позовної заяви; 61 250 грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту зустрічної позовної заяви (Т. 1, а.с. 95-145), клопотання про стягнення судових витрат (Т. 2, а.с. 65-72) судом встановлено, що остаточний розмір понесених стороною відповідача судових витрат складає 185 140 грн. 00 коп., з яких: 15 140 грн. 00 коп. витрати зі сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви; 170 000 грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу. Інших витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу у зв`язку з поданням первісної позовної заяви, стороною відповідача не заявлено.

Матеріали справи містять достатню сукупність доказів на підтвердження понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору за подання первісної позовної заяви у розмірі 15 140 грн. 00 коп. Крім того, позивачем надано докази на отримання професійної правничої допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції, детальний опис виконаних адвокатом робіт та детальний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу. Витрати позивача на професійну правничу допомогу є такими, що будуть понесені у майбутньому.

Оцінюючи доводи сторони відповідача щодо наданих позивачем доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «ВОЙТЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено договір про надання правової допомоги № 01/07-24 від 25.07.2024 року (Т. 2, а.с. 142-143).

Відповідно до п. 4.2 вказаного договору гонорар адвокатського бюро складається з вартості окремих послуг, яка визначена у додатку № 1 до цього договору.

Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги № 01/07-24 від 25.07.2024 року є «Вартість окремих послуг адвокатського бюро за договором про надання правової допомоги від 25.07.2024 року № 01/07-24» (Т. 2, а.с. 144).

Суд звертає увагу, що вказаний додаток містить лише загальний перелік адвокатських послуг та їх вартість, які можуть бути надані на підставі договору № 01/07-24, а не перелік адвокатських послуг, які вже було надано на підставі цього договору, про що у своїх заперечення зазначає сторона відповідача.

Разом з тим, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 01/07-24 від 25.07.2024 року дійсно містить розбіжності щодо дати договору, додатком до якого він виступає. Так, у правому верхньому куту документа зазначається, що він є додатком до договору про надання правової допомоги від 23.03.2023 року № 01/07-24; у тексті самого документа міститься посилання на договір про надання правової допомоги від 10.10.2018 року. При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження укладення вказаних договорів від 2018, 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «ВОЙТЕНКО ТА ПАРТНЕРИ».

Вказані обставини не перешкоджають встановленню тих обставин, що наданий документ у виді «Вартість окремих послуг адвокатського бюро за договором про надання правової допомоги від 25.07.2024 року № 01/07-24» (Т. 2, а.с. 144) є додатком № 1 саме до договору про надання правової допомоги № 01/07-24 від 25.07.2024 року, на підставі якого позивач отримала професійну правничу допомогу в межах цієї справи. Розбіжності щодо дати договору, на переконання суду, є технічною помилкою. Однак вказані обставини створюють перешкоду у визначенні правильної вартості послуг адвоката, оскільки, наприклад, вартість участі адвоката у судових засіданнях, що визначена у додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 01/07-24 від 25.07.2024 року, відрізняється від вартості участі адвоката у судових засіданнях, що визначена у акті прийому-передачі робіт (Т. 2, а.с. 138) та звіті про виконану роботу (Т. 2, а.с. 139-140).

Оскільки заява про ухвалення додаткового рішення не містить обґрунтування підвищення вартості вказаної послуги адвоката порівняно з узгодженою у договорі, як і не містить доказів внесення змін до домовленості між позивачем та адвокатом, то суд враховує вартість послуг адвоката, що визначені саме у додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 01/07-24 від 25.07.2024 року (Т. 2, а.с. 144).

У свою чергу, до заяв сторони відповідача додано документи, що підтверджують перелік проведених адвокатом робіт та їх вартість, фактичне отримання професійної правової допомоги відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Рішенням суду від 06.03.2025 року позовні вимоги за первісним позовом було задоволено частково, а вимоги за зустрічним позовом залишено без задоволення. Як вимоги за первісним позовом, так і вимоги за зустрічним позовом, мали майновий характер, а їх загальний розмір був визначений на рівні 2 254 307 грн. 99 коп. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл понесених сторонами судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд звертає увагу, що часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом стосувалося застосування іншого порядку поділу спільного майна. Тобто, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено щодо всього майна, яка було оцінено на рівні 2 254 307 грн. 99 коп. Однак порядок поділу цього майна та частки в ньому було визначено відмінними від тих, що були запропоновані ОСОБА_1 (судом присуджено кожній із сторін компенсацію вартості часток у неподільному майні замість зарахування цієї компенсації в частку спільного майна шляхом її збільшення на користь позивача). При цьому застосування іншого порядку поділу спільного майна не призвело до фактичного зменшення розміру позовних вимог.

У зв`язку з цим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 140 грн. 00 коп.

Враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом Войтенком І.В. на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову та значенням справи для сторони, враховуючи кількість проведених засідань за участі представника позивача, враховуючи якість та обсяг складених представником позивача процесуальних документів, враховуючи вищевикладені висновки суду щодо розбіжностей у вартості наданих послуг, а також зважаючи на заперечення сторони відповідача проти співмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що обґрунтованими та співмірними з обставинами даної справи будуть витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 грн. 00 коп. Відповідно розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню з 61 250 грн. 00 коп. до 35 000 грн. 00 коп.

Стороною відповідача заявлено про понесення судових витрат лише у зв`язку з підготовкою та поданням зустрічної позовної заяви, у задоволенні якої рішенням суду від 06.03.2025 року було повністю відмовлено. У зв`язку з цим відповідно до ст. 141 ЦПК України ці судові витрати слід залишити за стороною відповідача.

На підставі цього заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 14, 126, 133-141, 246, 270, 272 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 363/4257/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності, в резолютивній частині якого зазначити:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Судові витрати, понесені відповідачем, залишити за стороною відповідача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Рукас