ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24487/24

Провадження № 22-ц/820/253/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Ковальова А.І.

з участю сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Дем`янова Ю.М. від 25 листопада 2024 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що він за усним договором позики передав відповідачеві у справі ОСОБА_2 , у власність 1555 євро, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом Національного Банку України становить 70755,29 грн. Зазначав, що при фактичному одержанні грошових коштів, а саме 1555 євро, відповідачем була надана розписка від 19.12.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_2 зобов`язувався повернути позику до 19.06.2024. Однак, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав та грошові кошти не повернув. У зв`язку із чим позивач вимушений звертатись за захистом своїх прав у судовому порядку.

За цих обставин, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 1555 євро.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 1555 євро відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та задовольнити позов. На його думку, судом не враховано, що на підтвердження укладення сторонами договору позики та його умов відповідач як позичальник надав боргову розписку, оригінал якого знаходиться в позивача (на даний час знаходиться в матеріалах справи). Відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджують його доводи про те, що його правовідносини з позивачем носять інший характер, ніж договір позики, що мають місце договірні відносини договір про надання послуг із постачання транспортного засобу. Відповідач не спростував факт укладення договору позики та його реальність, оскільки в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яку відповідач не спростував, не оспорив договору позики та не довів його безгрошовість. Правові підстави вважати, що договір позики у спірних правовідносинах був удаваним правочином та мав іншу правову природу, відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно розписки від 19.12.2023 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1555 Євро в борг та зобов`язався повернути отримані кошти до 19.06.2024 року.

Грошові кошти 1555 Євро позивач ОСОБА_1 19.12.2023 року не передавав ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не виникли правовідносини за договором позики, правовідносини між ними виникли з усної домовленості про надання відповідачем послуг з постачання транспортного засобу позивачу. За недоведеності передання коштів позивачем відповідачу згідно розписки відсутні підстави для їх стягнення з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, за змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтвердив, що він не передавав кошти в сумі 1555 євро ОСОБА_2 . Він поніс додаткові витрати 1555 євро (нібито вартість зберігання транспортного засобу у порту Клайпеда), сплативши безготівково ці кошти компанії «Let Buy Car LLC», а відповідач написав цю розписку у зв`язку з неналежним виконанням ним як представником компанії зобов`язань щодо доставки автомобіля.

Отже, наявна в матеріалах справи розписка є безгрошовою, кошти у позику за цією розпискою не передавалися, що визнав в апеляційному суді позивач, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 04 квітня 2025 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк