Справа № 296/6169/23
УХВАЛА

про закриття провадження в цивільній справі

"03" квітня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі головуючого судді Шкирі В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист цивільного права та інтересу, при розгляді позовних заяв, -

ВСТАНОВИВ:

27.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою до виконавчого комітету Житомирської міської ради, відповідно до змісту якої просить відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 170 000 гривень, заподіяну під час розгляду Корольовським та Богунським районними судами м.Житомира її позовних заяв у цивільних справах №296/5583/21, №296/1693/20, №296/262/22,

В обґрунтування позову посилається на те, що представником виконавчого комітету Житомирської міської ради у цивільних справах №296/5583/21, №296/1693/20, №296/262/22, допущено 17 порушень законодавства під час оформлення і видачі довіреностей для участі у вказаних справах.

28.06.2023 ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі №296/6169/23 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист цивільного права та інтересу, при розгляді позовних заяв.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 01.08.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 28.06.2023 без змін.

20.03.2024 Постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 28.06.2023 та постанову Житомирського апеляційного суду від 01.08.2023 скасовано. Справу передано для продовження розгляду до суду перщої інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.04.2024 справа передана на розгляд судді Шкирі В.М.-15 квітня 2024 року.

18.04.2024 відкрито провадження у справі №296/6169/23.

02.05.2024 позивач подав заяву про виправлення описок в ухвалі від 18.04.2024.

09.05.2024 постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви про виправлення описок в ухвалі від 18.04.2024.

15.05.2024 позивач подав апеляційну скаргу на ухвалу від 09.05.2024

18.07.2024 Житомирський апеляційний суд залишив апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу від 09.05.2024 без змін.

15.10.2024 справу №296/6169/23 передано судді Шкирі В.М.

06.11.2024 Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу №296/12456/23 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для відступу від висновку щодо застосування норм у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року в справі № 296/6169/23 (провадження № 61-12472св23) та формування єдиної практики щодо застосування пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

26.11.2024 року суд зупинив провадження у справі №296/6169/23 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) №296/12456/23 у касаційному порядку об`єднаною палатою Верховного суду.

Постановою від 14.03.2025 Житомирський апеляційний суд ухвалу від 26.11.2024 залишив без змін.

25.03.2025 справу повернуто до Корольовського районного суду та 26.03.2024 передано головуючому судді Шкирі В.М.

28.03.2025 суд поновив провадження у справі оскільки 20.01.2025 об`єднаною палатою Верховного Суд переглянуто справу №296/12456/23.

Вважаю за необхідне закрити провадження у справі №296/6169/25 виходячи з наступного.

Провадження у цій справі було відкрито 18.04.2024 після скасування постановою Верховного суду від 20.03.2024 ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 28.06.2023 про відмову у відкритті провадждення в цивільній справі та постанови суду апеляційної інстанції від 01.08.2023 про залишення ухвали суду першої інстанції від 28.06.2023 в силі.

Верховний суд в своїй постанові від 20.03.2024 вказав, що :" Суд мав би повно та всебічно дослідити обставини, яким позивачка обґрунтовує свої вимоги, перевірити їх доказами, які мають бути оцінені на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установити існування чи відсутність порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів, та за наслідками указаних дій ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення по суті вимог позивачки.

Натомість суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, дійшов передчасного висновку, обґрунтувавши його тим, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду як у порядку цивільного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду".

20.01.2025 об`єднаною палатою Верховного Суд переглянуто справу №296/12456/23 де З огляду на викладене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року у справі № 296/6169/23, провадження № 61-12472св23.

При цьому суд вказав, що : "Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Правом на звернення до суду з позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить законодавству, договору та має бути ефективним.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду.

Приписи закону «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою."

Зокрема п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, провадження № 14-567цс18).

Приписи закону «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див.: аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, провадження № 14-477цс19; від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18, провадження № 11-36апп1; від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19, провадження № 14-39цс20).

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц та від 20 листопада 2019 року у справі № 591/5619/17.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , вимоги про відшкодування шкоди обґрунтовуються позивачем допущеними порушеннями законодавства щодо оформлення та видачі довіреностей на представництво інтересів представником виконавчого комітету Житомирської міської ради під час розгляду цивільних справ №296/5583/21, №296/1693/20, №296/262/22 .

Разом з тим, порядок здійснення представництва регламентований нормами ЦПК України.

У відповідності до статті 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Згідно положень ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

З аналізу наведених норм випливає, що представництво інтересів в суді на підставі довіреності є формою реалізації учасником справи свого процесуального права на представлення його прав та інтересів в судовому процесі, пов`язаному з конкретною цивільною справою. При цьому, питання належного представництва учасника на підставі довіреності під час розгляду справи в суді і пов`язаних із судовим розглядом вчиненням процесуальних дій, вирішується судом, у провадженні якого перебуває справа.

Статтею 179 ЦПК України визначено, що позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення, - у відповіді на відзив.

Крім того, нормами статті 182 ЦПК України врегульовано процесуальне право учасників справи подавати при розгляді справи судом заяви, клопотання і заперечення проти заяв і клопотань, в яких вони викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань.

Згідно ч.2 та ч.3 ст.182 ЦПК України, заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Отже, позивач, у відповідності до наведених приписів, має право під час розгляду справи викласти свою правову позицію або ж міркування щодо процесуальних питань, в тому числі і щодо належним чином оформленого представництва інтересів відповідача в суді.

За таких обставин, пояснення, міркування, аргументи, заперечення з приводу допущених відповідачем порушень норм законодавства, пов`язаних із оформленням, видачею довіреності, має бути викладено позивачем у формі, передбаченій ЦПК України, під час розгляду безпосередньо тієї цивільної справи, в якій таку довіреність і було подано.

Порушення порядку оформлення, видачі, тощо відповідачем в межах конкретної справи довіреності на представництво інтересів не можна визнати шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й така шкода не може бути стягнута за позовною вимогою в іншому провадженні.

При цьому, приписами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту, як подання позовної заяви з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неналежним чином оформленої довіреності, оскільки така незгода має бути реалізована позивачем у відповідній процесуальній формі в межах розгляду конкретної позовної заяви судом.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За таких обставин суд приймає рішення про закриття провадження в цивільній справі №296/6169/23 на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду не тільки в порядку цивільного судочинства, а й будь-якого.

Про закриття провадження у справі постановляється ухвала яка може бути оскаржена (ч.2,3 ст.255 ЦПК України .

Керуючись ст.ст.п.1 ч.1 ч.2, 3 ст.255,260,353 ЦПК України,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі №296/6169/23 за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист цивільного права та інтересу, при розгляді позовних заяв.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.04.2025

Суддя В. М. Шкиря