провадження № 22-ц/824/5108/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Шох Кристиною Антонівною на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

11 листопада 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представниці ФОП ОСОБА_1 - адвокатки Шох К.А. про ухвалення додаткового рішення. Представниця просила суд прийняти додаткове рішення по справі №357/12162/24, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 100 000,00 грн та інші витрати у розмірі 6 540,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що позивач під час розгляду справи зловживала своїми процесуальними правами, а залишення позову без розгляду напряму пов`язано із діями позивача - неусуненням недоліків позовної заяви.

Зловживання позивачем процесуальними правами та підтвердження того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони полягає у наступному. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року було вирішено позовну заяву ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди залишити без руху. Однак у встановлений строк позивач визначені судом недоліки позовної заяви не усунула, судовий збір не сплатила, з жодними клопотаннями та доказами про звільнення від сплати судового збору до суду не звернулася. В результаті чого, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2024 року позовну заяву було залишено без розгляду. Тож, позивач очевидно усвідомлювала усі наслідки невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху і без розгляду, в тому числі можливість відповідача звертатися із клопотанням про компенсацію понесених ним судових витрат. Таким чином, саме бездіяльність позивача стала перешкодою вирішення спору по суті. Така бездіяльність позивача має очевидні ознаки зловживання останньою своїми процесуальними правами. Керуючись умовами укладеного договору та додаткової угоди до нього, Адвокатське бюро «Шох і партнери» виставило ФОП ОСОБА_1 рахунок на оплату від 20 вересня 2024 року на загальну суму 100 000,00 грн щодо оплати за надання правової (правничої) допомоги за договором б/н від 28 червня 2024 року з представництва та захисту інтересів Клієнта у справі №357/12162/24. Отже, зважаючи на складність цієї справи, зміст та обсяг процесуальних документів, поданих представником відповідача, а також беручи до уваги значення справи для відповідача як такої, що впливає на його ділову репутацію, розмір витрат на правничу допомогу 100 000,00 грн вважає співмірним. Для здійснення фіксації веб-сайту Бізнес-клубу підприємців «Конс на Бі$» відповідачем залучено ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет Консорціуму «Український центр підтримки номерів та адрес», яким було складено звіт за результатами проведеної фіксації та дослідження змісту веб-сторінки в мережі Інтернет, що розташована за адресою URL: https://kons-na-bis.com/, що підтверджується звітом від 04 жовтня 2024 року. Вартість наданих ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет Консорціуму «Український центр підтримки номерів та адрес» згідно рахунку на оплату та розрахунку вартості замовлення №1-3715 від 03 жовтня 2024 року становить 6 540,00 грн. Вказаний рахунок Відповідач сплатив 04 жовтня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією №608.

18 листопада 2024 року на адресу суду надійшло заперечення на заяву від позивача, яке обґрунтоване тим, що правові підстави для задоволення заяви відсутні, оскільки звернення з позовом до суду та подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених ним судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ФОП « ОСОБА_1 - адвокатки Шох Кристини Антонівни, про ухвалення додаткового рішення.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представниця ФОП ОСОБА_1 - адвокатка Шох Кристина Антонівна, 04 грудня 2024 року через систему Електронний суд подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просила скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року та задовольнити заяву про розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що провадження у справі було відкрито 03 вересня 2024 року. З моменту відкриття провадження у справі та до залишення позову без розгляду 05 листопада 2024 року пройшов значний час розгляду справи, протягом якого сторонами були подані усі процесуальні заяви по суті, відповідачем було зібрано, зафіксовано та подано доказову базу по справі, було проведено два судові засідання за участю представника відповідача тощо. Тобто, залишення позову ОСОБА_2 без руху з подальшим залишенням позову без розгляду відбулося на етапі, коли розгляд справи підходив до призначення по суті. На момент залишення позову без розгляду відповідач, зважаючи на визначені судом строки подання відзиву на позовну заяву, заперечень та інших документів і клопотань, призначені судові засідання (26 вересня 2024 року та 23 жовтня 2024 року), вже вчинив дії по залученню адвоката для участі у справі, підготовки та подання документів, а адвокат в свою чергу вже надала відповідні послуги, послуги були оплачені відповідачем. Дії відповідача по залученню адвоката були необхідними та неминучими, оскільки відповідач не мав ані знань у галузі права, ані вільного часу для самостійної участі у цій справі, а вимогами ЦПК України визначені строки на подання документів та доказів, крім того, справа могла вплинути на його ділову репутацію як загальновідомого бізнес-тренера.

Зауважила, що залишення позовної заяви без руху було пов`язано з тим, що позивач, вводячи суд в оману щодо наявності у неї статусу споживача з метою уникнення сплати судового збору, такий судовий збір не сплатила і відповідно суд, встановивши таку обставину, надав позивачеві строк на усунення недоліків шляхом сплати 1 211,20 грн. Позивач жодним чином не підтвердила неможливість сплати судового збору, за власним небажанням та волею вирішила судовий збір не сплачувати, чим унеможливила подальший розгляд справи та вирішення спору по суті.

Крім того, позивач придбала послуги відповідача для цілей, пов`язаних із підприємницькою діяльністю, що виключало можливість надання їй статусу та прав споживача. Маючи статус адвоката та будучи ФОП, позивач мала розуміти, що подання позову на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів» є неналежним, і звільнення її від сплати судового збору за подання такої позовної заяви є неправомірним.

Вказані обставини зумовили ситуацію, за якої відповідач протягом двох місяців ніс витрати на правничу допомогу адвоката (та інші витрати щодо фіксації доказів) для представництва його інтересів по цій справі, однак у зв`язку з залишенням позову без розгляду через бездіяльність позивача та її незацікавленість у подальшому вирішенні спору, який вона сама ж ініціювала, спір вирішений по суті не був, і відповідач позбавлений можливості заявити про розподіл витрат в загальному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 поданою представницею - адвокаткою Шох Кристиною Антонівною на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

29 січня 2025 року ОСОБА_2 подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

05 лютого 2025 року представниця ФОП ОСОБА_1 - адвокатка Шох Кристина Антонівна подала заперечення на відзив на апеляційну скаргу. Вказала, що ухвалою Київського апеляційного суду від 13 січня 2025 року ОСОБА_2 надано строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перевищує 10 днів з дня отримання ухвали. Оскільки ухвалу було надіслано сторонам 16 січня 2025 року, кінцевий строк подання відзиву на апеляційну скаргу припадає на 27 січня 2025 року. Оскільки ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу подала 29 січня 2025 року, тобто з пропуском строку, визначеного судом, вказаний відзив просила залишити без розгляду.

Крім того, представниця у запереченнях на відзив, підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представниця ФОП ОСОБА_1 - адвокатка Шох Кристина Антонівна вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представниця ОСОБА_2 - адвокатка Гонтаренко Катерина Сергіївна заперечила проти доводів апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві. Також, підтримала подану 31 березня 2025 року заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши думку учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо прийнятності відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу

Стаття 120 ЦПК України визначає, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 127 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частина перша статті 360 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Встановлено, що ухвалою від 13 січня 2025 року у справі №357/12162/24 Київський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження та у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду ухвалив надіслати учасникам судового провадження копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, роз`яснивши їм право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України, у строк не пізніше десяти днів з дня отримання вказаної ухвали.

Стаття 361 ЦПК України визначає, що разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи, крім випадків, якщо скаргу подано в електронній формі через електронний кабінет.

У цій справі Київський апеляційний суд на виконання вимог ст. 361 ЦПК України ухвалу про відкриття апеляційного провадження від 13 січня 2025 року направив учасникам справи 06 лютого 2025 року (у т.ч. до електронного кабінету ОСОБА_2 ).

В той же час, 21 січня 2025 року ОСОБА_2 ознайомилася з матеріалами справи (у тому числі з ухвалою від 13 січня 2025 року) у приміщенні Київського апеляційного суду.

Таким чином, ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу 29 січня 2025 року подано в межах строків, визначених ч. 1 ст. 360 ЦПК України, а тому відсутні підстави для залишення його без розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскаржуваного судового рішення

Відмовляючи відповідачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат місцевий суд вважав, що відповідачем не надано доказів того, що витрати останнього, пов`язані з розглядом справи, понесені внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Питання щодо розподілу судових витрат, в разі закриття провадження у справі, може бути вирішено судом шляхом постановлення ухвали в порядку та на підставах, передбачених ст. 142 ЦПК України з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення такої ухвали, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

З викладеного убачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен підтвердити наявність витрат, які він поніс у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням такого позову без розгляду, а також, довести необґрунтованість дій позивача, пов`язаних із розглядом справи.

Разом з тим, ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що стало підставою для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

- подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

- подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

- подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

- необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

- укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

За обставинами цієї справи, 29 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ФОП ОСОБА_1 про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. Зазначила, що як споживач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також сплатила 1 211,20 грн судового збору за моральну шкоду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою судді від 23 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано ОСОБА_2 строк для усунення вказаних в ній недоліків протягом десяти днів з дня отримання її копії. Ухвала обґрунтована тим, позивач є адвокатом та ФОП з 2008 року та згідно зі змісту позовної заяви, уклала договір №14 «Про надання інформаційних та консультаційних послуг» з відповідачем у вигляді проведення навчальних курсів у сфері розвитку бізнесу в умовах воєнного стану для підвищення обізнаності та кваліфікації щодо залучення клієнтів, масштабування бізнесу та роботи персоналом, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що на дані правовідносини не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів» тому позивач, не може бути звільнена від сплати судового збору за подання позовних вимог як споживач, а тому позивачу необхідно надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 1 211,20 грн., або надати до суду документ, який звільняє від сплати судового збору.

23 жовтня 2024 року позивач отримала ухвалу про залишення позову без руху шляхом доставлення до електронного кабінету в Електронному суді, що підтверджується довідкою.

Станом на 05 листопада 2024 року ОСОБА_2 не усунула недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим її позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч. 13 ст. 187 ЦПК України.

Тобто, провадження у цій справі від моменту відкриття провадження у справі до залишення позову без розгляду тривало два місяці.

Звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також її дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання своїми процесуальними правами, її дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Крім того, залишення позову без розгляду є формою закінчення розгляду справи без ухвалення рішення, що само по собі не свідчить про необґрунтованість дій позивача.

У даному випадку, позов ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви, які суд встановив після відкриття провадження у справі.

Разом з тим, ч. 1 ст. 185 ЦПК України передбачає, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За своєю природою залишення позовної заяви без руху є тимчасовим заходом, який застосовується судом, а не виключно за наявності клопотання учасника справи, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

Обставини, які стали підставою для залишення без руху позовної заяви ОСОБА_2 , були наявними на час вирішення судом питання про відкриття провадження, а не виявилися після відкриття провадження.

Крім того, за приписами ч. 4 ст. 134 ЦПК України, суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Отже, встановивши недоплату ОСОБА_2 судового збору при поданні позовної заяви, місцевий суд міг визначити остаточну його суму при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог і вирішити питання про розподіл таких витрат, шляхом його достягнення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що стороною відповідача не надано доказів на підтвердження своєї позиції щодо зловживання процесуальними правами саме позивачкою, а саме по собі пред`явлення позову та невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху вже під час розгляду справи, не можуть свідчити про необґрунтовані дії останньої, що, у свою чергу, дає підстави для висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення із позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі саме з підстав зловживання своїми процесуальними правами.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального та матеріального права при її постановленні, на переконання апеляційного суду, також не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, а зводяться виключно до незгоди апелянта з оскаржуваним судовим рішенням.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

За висновками Великої Палати Верхового Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 особа, яка понесла судові витрати під час апеляційного чи касаційного перегляду додаткового судового рішення про розподіл судових витрат, має право на відшкодування таких витрат, що відповідатиме принципу господарського судочинства, передбаченому у пункті 12 частини третьої статті 2 ГПК України.

У зв`язку викладеним, апеляційному суду належить вирішити питання про розподіл судових витрат понесених сторонами у зв`язку з розглядом цієї справи.

Оскільки апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені апелянтом на професійну правничу допомогу суд залишає за ним.

Щодо розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегією суддів встановлено, що наявність договірних відносин між адвокатом Гонтаренко К.С. та ОСОБА_2 підтверджується договором №26.03/205 про надання правової допомоги від 26 березня 2025 року, за яким ОСОБА_2 уповноважила адвоката на надання правової допомоги у справі №357/12162/24.

Відповідно до п. 3.1 Договору, за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується сплатити гонорар на рахунок Адвоката, вказаний у цьому договорі. Оплата гонорару проводиться за реквізитами Адвоката та складається з наступного:

- ознайомлення з матеріалами цивільної справи №357/12162/24 за позовом Клієнта до ФОП ОСОБА_1; здійснення аналізу матеріалів цивільної справи, яка перебуває на розгляді Київського апеляційного суду; здійснення порівняльного аналізу законодавства та практики Верховного Суду, що стосуються даної цивільної справи та можуть бути необхідними для її позитивного вирішення; формування правової позиції, аналіз та планування стратегії в інтересах Клієнта з урахуванням норм матеріального, процесуального права та актуальної практики Верховного Суду в аналогічних справах - 5 000 гривень - попередньо,

- участь в судових засіданнях в інтересах Клієнта в Київському апеляційному суді до вирішення питання по суті - 4000 гривень кожне судове засідання, отримання ухваленого судового рішення у справі - 1 000 гривень - за результатом виконання.

На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції згідно Договору, 31 березня 2025 року між адвокатом Гонтаренко К.С. та ОСОБА_2 складено акт приймання-передачі до Договору №26.03/205 про надання правової допомоги від 26 березня 2025 року, відповідно до якого фактичний обсяг наданих послуг складається з:

26 березня 2025 року ознайомлення з матеріалами цивільної справи №357/12162/24 за позовом Клієнта до ФОП ОСОБА_1;

27 березня 2025 року здійснення аналізу матеріалів цивільної справи, яка перебуває на розгляді Київського апеляційного суду;

27 березня 2025 року здійснення порівняльного аналізу законодавства та практики Верховного Суду, що стосуються даної цивільної справи та можуть бути необхідними для її позитивного вирішення;

29 березня 2025 року формування правової позиції, аналіз та планування стратегії в інтересах Клієнта з урахуванням норм матеріального, процесуального права та актуальної практики Верховного Суду в аналогічних справах;

30 березня 2025 року складання заяви про стягнення судових витрат;

31 березня 2025 року направлення заяви про стягнення судових витрат до суду та учаснику процесу.

Загальна вартість послуг по наданню правничої допомоги у суді апеляційної інстанції становить 5 000,00 грн.

За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У судовому засіданні представниця ФОП ОСОБА_1 - адвокатка Шох К.А. заперечила проти стягнення судових витрат у заявленому розмірі вважаючи їх неспівмірними та необґрунтованими.

Колегія суддів проаналізувала надані представницею ОСОБА_2 докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), а також правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, та дійшла висновку, що витрати у вигляді ознайомлення з матеріалами цивільної справи №357/12162/24; здійснення аналізу матеріалів цивільної справи, яка перебуває на розгляді Київського апеляційного суду не є дійсними та не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, згідно усталеної практики Верховного Суду заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (див. постанови від 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22, від 31 липня 2024 року у справі №758/11022/21)

На підставі викладеного, з огляду на фактичний об`єм послуг, наданих ОСОБА_2 адвокатом Гонтаренко К.С. у вигляді участі у судовому засіданні та підтримання правової позиції клієнта, а також враховуючи фінансовий стан обох сторін, з урахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн за рахунок апелянта ФОП ОСОБА_1 , оскільки саме такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 141, 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 подану представницею - адвокаткою Шох Кристиною Антонівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч гривень) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова