Провадження № 2/752/3310/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 13 918, 51 грн. страхового відшкодування.

Посилається в позові на те, що 20 липня 2023 року між ПРАТ «СК «УСГ» та ТОВ «Віннер Лізинг» був укладений Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28- 0199-00221, за яким позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику транспортного засобу Land Rover, д.н. НОМЕР_1 .

08 травня 2024 року на Одеській пл. в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки Toyota, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, та Land Rover, д.н. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Віннер Лізинг» .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2024 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний відповідач.

Після звернення страхувальника з заявою про настання страхового випадку на підставі Акту огляду пошкодженого транспортного засобу, ремонтної калькуляції №100000 від 14 травня 2024 року, Рахунку №110870 від 14 травня 2024 року, Страхового акту №STOKA- від 15 травня 2024 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 84 698, 90 грн.

На момент дорожньо-ранспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «СК «АСГ» на підставі полісу АТ4123708, за яким страховою компанією було виплачено 70 780, 39 грн. з урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого, яка не покриває суму виплати за договором добровільного страхування.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 17 грудня 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Документи, що направлялися судом на адресу відповідача, повернулися до суду без вручення.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Велика Палата Верховного Суду в п.п.78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму ст.128,130, 131 ЦПК України, які регулюють порядок вручення судових повісток.

Відповідно до п. 3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Виходячи з цього, суд вважає відповідача обізнаним про наявність спору в провадженні суду та його предмет.

Станом на день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст.1 Закону України « Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ст. 4 Закону страхування транспортного засобу належить до майнового страхування.

Статтею 8 Закону визначено, що страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом ст. 9 Закону страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Судом встановлено, що 20 липня 2023 року між позивачем та ТОВ «Віннер Лізинг» був укладений Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28- 0199-00221.

За умовами договору позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику транспортного засобу Land Rover, д.н. НОМЕР_1 .

08 травня 2024 року на Одеській пл. в м.Києві при виїзді з проспекту Академіка Глушкова сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки Toyota, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача, та Land Rover, д.н. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Віннер Лізинг» .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 липня 2024 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний відповідач.

На момент дорожньо-ранспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача також була застрахована в АТ «СК «АСГ» на підставі полісу АТ4123708.

( а.с.5 - 20; 32 - 33 )

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З огляду на це та викладене вище обгрунтування, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Відповідно до Акту огляду пошкодженого транспортного засобу, ремонтної калькуляції №100000 від 14 травня 2024 року, Рахунку №110870 від 14 травня 2024 року, Страхового акту №STOKA- від 15 травня 2024 року на підставі платіжної інструкції від 15 травня 2024 року ТОВ «Віннер Лізинг» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 84 698, 90 грн.

Платіжною інструкцією від 30 травня 2024 року позивачу, як страховику транспортного засобу Toyota, д.н. НОМЕР_2 було відшкодовано 70 780, 39 грн.

( а.с. 21 - 30 )

Відповідно до ст. ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц згідно зі ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування`до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється.

У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Такий перехід права вимоги є суброгацією.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,статтею 1191 ЦК), а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відносини між сторонами регулюються саме правилами ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, до нього перейшло право вимоги (в порядку суброгації) до завдавача шкоди у деліктному зобов`язані у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем.

Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, частвого відшкодування завданої позивачу шкоди, як страховику цивільно-правової відповідальності винної особи в ДТП, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 979, 980, 993 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 133, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» 13 918, 51 грн. страхового відшкодування та 3 028, 00 грн. судового збору.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія « УСГ» адреса: 03038, м.Київ, вул. Федорова, 32, літ.А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного удового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.В. Машкевич