Дата документу 04.04.2025 Справа № 335/4106/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4106/24
Провадження №22-ц/807/498/25
Головуючий в 1-й інстанції Шалагінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Онищенка Е.А., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 28 жовтня 2024 року) у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з постачання теплової енергії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Концерн «МТМ» в особі представника Шикун В.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 01.06.2023 по 29.02.2024 позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , на загальну суму 22 711,07 грн., яку відповідачем сплачено не було. Також зазначено, що на адресу відповідача направлялись рахунки на оплату вказаних послуг, які ним не оплачувались. У зв`язку з чим позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 22 711,07 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року, у задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з постачання теплової енергії розміром 22 711,07 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що нежитлове приміщення відповідача відноситься до загальної внутрішньобудинкової системи багатоквартирного будинку, що є підтвердженням споживання теплової енергії навіть за умови відключення від теплопостачання. Розмір заборгованості обґрунтовано належними доказами і не спростовано відповідачем.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 30.09.2019, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 5484, та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05.2021 № 256264000 відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення підвалу літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_2 , площею 114,1 кв. м.

Також встановлено, що між сторонами 01.11.2021 було укладено типовий індивідуальний договір № 7222511 про надання послуги з постачання теплової енергії в порядку, визначеному ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII).

Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (далі - договір) передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Згідно з п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Згідно з п. 36 договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

Відповідно до п. 38 договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.

Згідно із наданим представником позивача розрахунком, за період з 01.06.2023 по 29.02.2024 позивач здійснив постачання теплової енергії відповідачеві на загальну суму 22711,07 грн. Відповідач протягом цього періоду оплату за надані послуги не здійснював.

У судовому засіданні встановлено, що заборгованість у розмірі 22 711,07 грн. визначена позивачем на підставі формули № 16 розділу ІІІ Методики, яка застосовується для визначення та розподілу загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, а також п. 8 розділу IV Методики, оскільки у виконавця розподілу комунальних послуг відсутні дані щодо площ місць загального користування та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах.

У відповіді на відзив та у судовому засіданні представник позивача вказувала, що у Концерну «Міські теплові мережі» відсутня технічна документація на будинок або відповідний проект, а тому відсутні підстави вважати приміщення підвалу, що належить відповідачу, як транзитне та неопалювальне. Відповідне рішення Запорізької міської ради тощо у розпорядженні позивача відсутнє.

Відповідачем надано технічний паспорт, витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та акт обстеження системи теплопостачання підвального приміщення №118а в будинку АДРЕСА_3 від 25.06.2024.

Так, відповідно до технічного паспорту групи нежитлових об`єктів, які є самостійним об`єктом нерухомого майна нежитлового приміщення АДРЕСА_1 в таблиці «Характеристика об`єкта нерухомого майна (узагальнена інформація)», графа 16 (вид опалення) містить запис ні, тобто приміщення не є опалювальним.

Крім того, в примітках Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, зазначено, що під час проведення технічної інвентаризації встановлено, що в підвальному приміщенні відсутнє централізоване опалення.

Відповідно до Акту обстеження системи теплопостачання підвального приміщення №118а в будинку АДРЕСА_3 від 25.06.2024 в даному підвальному приміщенні прилади обігріву (радіатори) та прилади обліку спожитої теплової енергії відсутні. Однак, в цьому приміщені знаходиться транзитний трубопровід опалення з поліпропіленових труб різного діаметру загальною довжиною 32 метри. Весь транзитний трубопровід опалення теплоізольований теплоізоляційним матеріалом з пінополістиролу. Неізольовані ділянки вказаного трубопроводу відсутні. Транзитний трубопровід має наступні зовнішні діаметри: 25мм 5,3 метри; 32мм 5,9 метрів; 50мм 20,8 метрів.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено відповідними доказами обставини, на які він посилався в обґрунтування своїх заперечень проти вимог позивача. Натомість, позивачем на засадах змагальності, дані обставини відповідними доказами не спростовані. Підстави для визнання наданих відповідачем доказів неналежними чи недопустимими у судовому засіданні не встановлені. Позиція позивача ґрунтується на тому, що саме у розпорядженні позивача відсутні докази віднесення приміщення відповідача до транзитного, однак, зазначене не спростовує фактичних обставин справи, а саме того, що на підставі наданих відповідачем документів підтверджено, що належне йому приміщення містить лише транзитний трубопровід. Таким чином, вказане приміщення підвалу, знаходиться у підвалі будинку, відноситься до приміщення з транзитними мережами опалення та не має опалюваної площі, тобто є неопалювальним. За таких обставин, суд визнає доведеним, що позивачем при розрахунку заборгованості використано невірний пункт вищезазначеної Методики, внаслідок чого нараховано відповідачу заборгованість у більшому розмірі, без урахування вищезазначених обставин, зокрема, того, що приміщення відповідача містить лише транзитний трубопровід. Тому наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути прийнятий судом до уваги при визначенні розміру заборгованості відповідача за надані послуги.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 5 статті 13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-) та на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Крім того ч. 6 ст. 633 ЦКУ передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.

Таким чином, в силу вимог вище наведених норм Закону з 01.11.2021 Концерном «Міські теплові мережі» з відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 72225111 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (далі - договір) передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Згідно з п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Згідно з п. 36 договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).

Відповідно до п. 38 договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, чинне законодавство передбачає обов`язок споживача оплатити вартість тільки тієї теплової енергії, яка ним була спожита.

Відповідно до п. 11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі Методика).

Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Заборгованість у розмірі 22 711,07 грн. визначена позивачем на підставі формули № 16 розділу ІІІ Методики, яка застосовується для визначення та розподілу загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, а також п. 8 розділу IV Методики, оскільки у виконавця розподілу комунальних послуг відсутні дані щодо площ місць загального користування та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах.

Відповідно до Акту обстеження системи теплопостачання підвального приміщення №118а в будинку АДРЕСА_3 від 25.06.2024 в даному підвальному приміщенні прилади обігріву (радіатори) та прилади обліку спожитої теплової енергії відсутні. Однак, в цьому приміщені знаходиться транзитний трубопровід опалення з поліпропіленових труб різного діаметру загальною довжиною 32 метри. Весь транзитний трубопровід опалення теплоізольований теплоізоляційним матеріалом з пінополістиролу. Неізольовані ділянки вказаного трубопроводу відсутні. Транзитний трубопровід має наступні зовнішні діаметри: 25мм 5,3 метри; 32мм 5,9 метрів; 50мм 20,8 метрів.

Відповідно до п. 8 ч. 2 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358) (далі Методика) окремі приміщення з транзитними мережами опалення це окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії.

Таким чином, вказане приміщення підвалу, знаходиться у підвалі будинку, відноситься до приміщення з транзитними мережами опалення та не має опалюваної площі, тобто є неопалювальним.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважуючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами правильність визначення статусу нежитлового приміщення, яке належить відповідачу, а також обґрунтованість нарахування заборгованості за надані послуги з теплопостачання, враховуючи, що від такого статусу залежить спосіб та порядок нарахування заборгованості. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо недоведеності вимог позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 04 квітня 2025 року.

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко

Г.С. Подліянова