УХВАЛА

01 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 501/5337/23

провадження № 61-4125ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, на постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на свою користь, на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 20 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2024 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 29 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення місцевого суду в частині стягнення аліментів скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , в розмірі 20 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 29 грудня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У березні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Чумаченка С. О., на постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову в цій справі є стягнення аліментів.

Враховуючи зазначене вище, постанова Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктом а), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для заявника, суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, з урахуванням судової практики Верховного Суду в справах щодо стягнення аліментів, достатності присудженого їх розміру та співмірності, а також обов`язку сторони підтвердити ті обставини, на які вона посилається, на яку (практику) посилається заявник, ним не обґрунтовано.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає: у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Проте, посилання лише на майновий критерій (надмірний тягар, неможливість виконання судового рішення, тощо), з метою допуску малозначної справи до касаційного перегляду, без наведення інших об`єктивних обставин, підтверджених доказами, є недостатнім обґрунтуванням виняткового значення справи для заявника.

Посилання заявника на випадок, передбачений підпунктом г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є безпідставним, оскільки Іллічівський міський суд Одеської області, відкриваючи 08 лютого 2024 року спрощене позовне провадження у справі, не відносив вказану справу до категорії малозначних, хоча така, є малозначною в силу закону.

Довід ОСОБА_1 , що вказана справа не є малозначною, оскільки в підсумку, на переконання заявника, ціна позову - загальна сума присуджених апеляційним судом аліментів (з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття) становить 3 120 000,00 грн, Верховний Суд визнає помилковим, оскільки законодавець чітко розмежував справи із визначеною стороною позивача ціною позову (пункти 1, 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України) та справи, які не мають прив`язки до ціни позову (пункти 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України), тобто справи й щодо стягнення аліментів.

Слід звернути увагу, що особливістю справ про стягнення аліментів, є стягнення періодичних платежів до настання певної події, як то досягнення дитиною повноліття, тому в такій категорії справ не сумуються періодичні платежі у загальну суму на стадії відкриття провадження в справі з метою визначення ціни позову, адже періодичний платіж може бути припинений, зокрема шляхом подання позову про збільшення та зменшення присудженого розміру аліментів, припинення стягнення аліментів.

Водночас, відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців з метою розподіл судових витрат під час ухвалення судового рішення.

Підсумовуючи, Верховний Суд повторно констатує, відповідно до пункту 3 частини шостої статі 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, тобто справа № 501/5337/23 є малозначною в силу закону.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Чумаченка Святослава Олександровича, на постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян