Справа № 206/1310/25
Провадження № 2/206/1199/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Поштаренко О.В.

за участю секретаря судового засідання Содоль М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

13 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/12093701-СК_SB, підписанням якого акцептував Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку:www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов Договору. Строк дії Кредитного ліміту за Кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення Банком про факт встановлення Кредитного ліміту. При цьому закінченням зазначеного періоду, строк дії Кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо Банк прийняв рішення не продовжувати строк дії Кредитного ліміту; направлення Клієнтом до Банку письмової заяви про відмову від користування лімітом Кредитною лінією та/або про закриття Поточного рахунку.

28.02.2024 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 у відповідності до умов якого, АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 Реєстру Прав Вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 29164,65 грн., з яких: 19360 грн. сума заборгованості за по тілу кредиту, 9804,65 грн. сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 28.02.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 002/12093701-СК_SB від 13.10.2021 у розмірі 29164,65 грн., а також судові витрати.

Ухвалою суду від 14.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в позовній заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності. Просив суд на підставі наявних у справі доказів позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідача ОСОБА_1 через канцелярію подав відзив на позовну заяву, в якій заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено наявної у нього заборгованості за кредитним договором. 13 жовтня 2021 року він звернувся до АТ «Таскомбанк» та підписав заяву-договір про комплексне банківське обслуговування. Згідно п. 1 Заяви-договору Банком йому було відкрито поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на його ім?я було оформлено платіжну картку Master Card World та встановлено кредитний ліміт на споживчі цілі на суму 20000 гри., зі строком користування 12 місяців, тобто до 13 жовтня 2022 року. У п. 12 Заяви-договору було зазначено, що схема погашення кредитного ліміту передбачає обов?язковий щомісячний платіж, який складається з частки 5% від суми поточної заборгованості станом на останній робочий день місяця. У зв?язку із складним на той момент фінансовим становищем у сім?ї, він користувався кредитними коштами, але вказані в договорі кошти не сплачував. Тобто, первинному кредитору вже 13 листопада 2021 року було відомо про несплату мною щомісячного платежу, але жодного разу ані 13.11.2021, ані пізніше він ніяких вимог від банку не отримував. Також йому нічого не було відомо, про укладення договору факторингу 28.02.2024 між первинним кредитором АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Також зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки кредит було видано 13.10.2021 року строком на 365 днів, тобто до 13.10.2022 року, проте позивач звернувся до суду із вказаним позовом 13.03.2025, а строк виконання кредитного зобов`язання у договорі зазначено 13.10.2022. Жодного разу ним не сплачувались щомісячні платежі, тобто первинному кредитору АТ «Таскомбанк», а відтак кредитору було відомо про його порушені права вже 13.11.2021. Тобто до суду за захистом своїх прав кредитор, або фактор ТОВ «ФК «АПБ» повинен був звернутися до суду не пізніше 13.11.2024 року.

01.04.2025 через «Електронний суд» до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 в якій остання просила здійснювати розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача, в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, прийшов до наступного.

13 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву-договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/12093701-СК_SB (а.с.4)

Згідно з умовами п. 1 Заяви-договору, АТ «Таскомбанк» встановив на платіжну карту зі згоди ОСОБА_1 кредитний ліміт на споживці цілі у сумі 2000 грн. та відкрив поточний рахунок НОМЕР_1 . ОСОБА_1 підтвердив, що погоджується з усіма пунктами цієї Заяви-договору, її умовами, що підтверджується проставленням власноручно підпису під цією Заявою-договором ОСОБА_1 (а.с. 4-6).

Відповідно до п. 1 Заяви-договору кредитний ліміт надається зі строком користування 12 місяців.

Згідно п.1.14 ОСОБА_1 повідомлено про орієнтовану реальну річну ставку за кредитом - 43,96%.

Однак відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків, а тому сума заборгованості за кредитним договором відповідно до розрахунку суми заборгованості складає 29164,65 грн., з яких: 19360 грн. сума заборгованості по тілу кредиту, 9804,65 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

28.02.2024 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 у відповідності до умов якого, АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги (а.с.8-9).

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 та Реєстру Прав Вимог до договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 29164,65 грн., з яких: 19360 грн. сума заборгованості за по тілу кредиту, 9804,65 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.10-11).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Заявою-договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/12093701-СК_SB від 13.10.2021 за період з 28.02.2024 по 31.07.2024, заборгованість відповідача ОСОБА_1 складає 29164,65 грн., з яких: 19360 грн. сума заборгованості по тілу кредиту, 9804,65 грн. сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-який формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомукаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ст.ст.509,526,530ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_1 до тепер неналежно виконує свої обов`язки з повернення отриманого ним кредиту, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні норм ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

За змістом ст.ст. 610, 611, 612, 623, 625ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В Постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц ВП ВС вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і у постановах від 20 лютого 2019 року по справі № 666/4957/15,від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, щост. 204 ЦК Українизакріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доводи відповідача викладені в відзиві, суд не може покласти в основу рішення, оскільки відповідач був повідомлений про умови кредитування, погодився з ними, а також не заперечив щодо розміру заборгованості. Отримання позивачем права вимоги до відповідача підтверджено матеріалами справи. Отже обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами. Разом з тим, щодо доводів відповідача щодо пропущення строку позовної давності позивачем, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що пунктом 1 Заяви-договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/12093701-СК_SB від 13.10.2021 визначено строк користування 12 місяців. Згідно з п. 1.4. вказаної Заяви-договору термін дії кредитного ліміту може бути продовжено. Тобто сторонами кредитного договору фактично було обумовлено збільшений строк позовної давності, про що чітко зазначено у тексті кредитного договору, як це передбачено ст. 259 ЦК України. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовною заявою про захист порушеного права до спливу строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок суду також кореспондується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1824цс15.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку,враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає,що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст.11,15,16,509,526,530,610,611,612,623,1048,1050,1054-1055 ЦК України, ст.ст.2,4,13,81,206,263,264,265, 280-282ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ "ТАСкомбанк") заборгованість за кредитним договором № 002/12093701-СК_SB від 13.10.2021 в розмірі 29164,65 гривень, з яких: 19 360 гривень загальна заборгованість за по тілу кредиту; 9 804,65 грн. загальна заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ "ТАСкомбанк") сплачену суму судового збору у розмірі 3 028 гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поштаренко