КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 2-2957/11

провадження номер: 22-ц/824/5106/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Олешко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кулика Віталія Борисовича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2023 року у складі судді Савицького О.А., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: акціонерне товариство «Мегабанк», ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - АТ «Мегабанк»), ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року у справі № 2-2957/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк»), перейменованого в подальшому на АТ «Мегабанк», стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 1в01-п/2008, укладеним 26 березня 2008 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , у розмірі 405 646 грн 72 коп., судовий збір у розмірі 1 700 грн 00 коп. та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього - 407 466 грн 72 коп.

Вказував, що 03 жовтня 2016 року державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Дарницький ВДВС) на підставі виконавчого листа з примусового виконання вказаного вище рішення суду відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, яке дотепер триває, що підтверджується витягом з АСВП.

Зазначав, що 28 березня 2023 року між ним та АТ «Мегабанк» укладено договір № GL3N022019 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1в01-п/2008, укладеним 26 березня 2008 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 . Тому вважав, що внаслідок укладення вказаного договору він став правонаступником АТ «Мегабанк» щодо вимог за кредитним договором № 1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив замінити стягувача - АТ «Мегабанк» на його правонаступника - ОСОБА_2 у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року у цивільній справі № 2-2957/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 1в01-п/2008, укладеним 26 березня 2008 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 у розмірі 405 646 грн 72 коп., судового збору у розмірі 1 700 грн 00 коп. та 120 грн 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього - 407 466 грн 72 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2023 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року у цивільній справі №2-2957/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме АТ «Мегабанк» на ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Кулик В.Б.подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його заяви про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасних та необґрунтованих висновків про наявність правових підстав кваліфікувати заявника, як кредитора (правонаступника АТ «Мегабанк») по відношенню до відповідачки за кредитним договором №1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року, оскільки кредитний договір № 1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Мегабанк». Суд не звернув уваги, що ОСОБА_1 укладала з АТ «Мегабанк» договір поруки №1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року, а не кредитний договір № 1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року.

Наголошує, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції без з`ясування того, що було предметом продажу згідно публічного паспорту активу розміщеного за адресою: https://www.fg.gov.ua/lot/167129. Суд не з`ясував яке право вимоги та в якому грошовому розмірі було продано АТ «Мегабанк» на користь ОСОБА_2 згідно з протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-311 від 03 березня 2023 року. Наголошує, що суд не встановив обсягу набутого права вимоги ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу (яку грошову суму права вимоги набув).

Вважає, що суд першої інстанції не перевірив чи є договір купівлі-продажу прав вимоги укладеним і чи стосується цей договір ОСОБА_1 та чи є вона боржником ОСОБА_2 як правонаступника АТ «Мегабанк», на яку грошову суму та чим це підтверджується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зазначає, що більше 10 років рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 залишається не виконаним. Вказує, що сума боргу однакова як для ОСОБА_1 , так і для ОСОБА_3 , та вони відповідають перед ним як солідарні боржники. Права вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не можуть відчужуватися окремо, вони нероздільні. Вважає, що практика Верховного Суду, на яку посилається скаржник, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки не є релевантною. Стверджує, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. Документи ж, які засвідчують саме право (вимогу) не є предметом договору цесії і не мають ніякого відношення до статусу цесіонарія, а тому їх не передання цесіонарію означає лише не виконання цедентом додаткового юридичного обов`язку, наявного у нього в силу закону, та не звільняє боржника від виконання своїх зобов`язань перед новим кредитором. Ні положення ст.512 ЦК України, ні положення ст.517 цього ж Кодексу не пов`язують факт виникнення у нового кредитора прав вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують право вимоги, що передається, і так само не містять зобов`язань первісного кредитора передавати новому кредиторові оригінали таких документів. Наголошує, що, якщо відкрити публічний паспорт активу, то там є три вкладки: ППА, ППА застава, ППА порука, на вкладці ППА порука вказано про наявність майнового поручителя. Детальну інформацію про активи, які відчужуються можна отримати у віртуальній кімнаті даних за посиланням: ea.osgrm.ua/auth/index.webapp. Посилання на публічний паспорт активу: https://www.fg.gov.ua/lot/167129. Тому ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не хочуть виконувати свої зобов`язання. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року у справі № 2-2957/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року та на виконання цього рішення суду було видано виконавчий лист. 03 жовтня 2016 року державним виконавцем Дарницького ВДВС було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, яке на даний час триває. Оскільки 28 березня 2023 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 укладено договір № GL3N022019 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року, а ОСОБА_2 став правонаступником АТ «Мегабанк» щодо вимог за цим кредитним договором, то в силу приписів ст.ст. 442 ЦПК України та ст. 512 ЦК України, є підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року у цивільній справі №2-2957/11, а саме, первісного стягувача АТ «Мегабанк» слід змінити на ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року у справі № 2-2957/11 позов ПАТ «Мегабанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року в розмірі 405 646 грн 72 коп., а також судовий збір у розмірі 1700 грн 00 коп. та 120 грн 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що разом становить 407 466 грн 72 коп. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Мегабанк» відмовлено (а.с.15-17).

На виконання вказаного рішення, судом першої інстанції було видано виконавчий лист та 03 жовтня 2016 року державним виконавцем Дарницького ВДВС було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Установлено, та підтверджується даними з АСВП, що на час постановлення судом оскаржуваної ухвали, виконавче провадження № НОМЕР_1 не завершене виконанням боржником зобов`язань у повному обсязі та це виконавче провадження триває (а.с.30).

28 березня 2023 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 укладено договір № GL3N022019 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1в01-п/2008, укладеним 26 березня 2008 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , що підтверджується як копією договору про відступлення права вимоги, так і даними реєстру боржників, що є додатком №1 до договору № GL3N022019 про відступлення прав вимоги (а.с.20-26, 31).

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив чи стосується цей договір № GL3N022019 від 28 березня 2023 року купівлі-продажу прав вимоги ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

Згідно з ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч.1 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 та у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі 643/4902/14.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, ч.5 ст.442 ЦПК України передбачено, що положення ст. 442 ЦК України (заміна сторони виконавчого провадження) застосуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Тобто, вказана норма закону має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».

До того ж колегія суддів враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості користуватись правами кредитора згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 та заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року у справі №2-2957/11, замінивши АТ «Мегабанк» на ОСОБА_2 .

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 , як правонаступник АТ «Мегабанк», не може бути кредитором по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором №1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року, оскільки цей кредитний договір укладений між позичальником ОСОБА_3 та ПАТ «Мегабанк», а ОСОБА_1 лише уклала з АТ «Мегабанк» договір поруки № 1в01-п/2008 від 26 березня 2008 року, то вони відхиляються апеляційним судом, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні скаржником спірних правовідносин.

Так, у даному випадку обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ПАТ «Мегабанк» чи його правонаступнику суму грошових коштів у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 ґрунтується не на положеннях кредитного договору чи договору поруки, а базується на рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2012 року у справі № 2-2957/11, яке набрало законної сили та в силу імперативних приписів ст.129 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було з`ясування того, що було предметом продажу згідно публічного паспорту активу розміщеного за адресою https://www.fg.gov.ua/lot/167129, а також те, що суд не перевірив чи є договір купівлі-продажу прав вимоги укладеним, з таких підстав

Вказаний публічний паспорт активу перебуває у відкритому віртуальному доступі й він містить дані про продавця АТ «Мегабанк» та ціну лоту - 81 576 грн 87 грн. Детальну інформацію про активи, які відчужуються, можна отримати у віртуальній кімнаті даних за посиланням: ea.osgrm.ua/auth/index.webapp.

Посилання на публічний паспорт активу: https://www.fg.gov.ua/lot/167129.

Крім того, у статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять даних про те, що укладений 28 березня 2023 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 договір № GL3N022019 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1в01-п/2008, укладеним 26 березня 2008 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку визнаний недійсним і таких доказів ОСОБА_1 суду не надала. Відтак цей договір в силу ст.204 ЦК України є правомірним.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, право вимоги ОСОБА_2 за кредитним договором № 1в01-п/2008, укладеним 26 березня 2008 року, яке виникло у нього на підставі договору № GL3N022019 про відступлення прав вимоги презюмується.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кулика Віталія Борисовичазалишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді: