Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2/641/1746/2025 Справа № 641/2209/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Зелінська І. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про стягнення вихідної допомоги та компенсації відпустки під час звільнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить суд поновити його на посаді провідного професіонала з антикорупційної діяльності групи запобігання та виявлення корупції НОМЕР_2 загону Державної прикордонної служби України; стягнути з відповідача вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 69131,62 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8841, 69 грн.; незаконне відрахування податків ПДФО та військового збору, відповідно до кінцевого розрахунку від 03.03.2025 року у сумі 2688, 31 грн., а також судові витрати.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вказана позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Як вбачається зі змісту позовних вимог однією із вимог позивача є вимога про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 8841, 69 грн., натомість з тексту позовної заяви вбачається, що позивач з посиланням на положення ст. 117 КЗпП України вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за 10 днів березня 2025 року, що становить 8841, 69 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку є видом виплат, який врегульований Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995, згідно з яким обчислення середньої заробітної плати для оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Так, відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, норма передбачена ст. 117 КЗпП, на яку посилається позивач у своїй заяві в обгрунтовування позовних вимог до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, регулює питання виплати роботодавцем працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з цим, суд звертає увагу, що вимога про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає оплаті судовим збором у розмірі встановленому Законом України «Про судовий збір», оскільки стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також, не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Стягнення з роботодавця середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця.

В постанові Великої Палати ВС від 8 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч.2 ст.235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст.117 цього Кодексу, мають різну правову природу. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З урахуванням викладеного позивачу слід уточнити свої позовні вимоги.

Разом з цим, всупереч вимог п. 8,10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява не містить зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Обов`язок щодо належного оформлення позову та подачі необхідних документів покладено на позивача.

З огляду на викладене, зазначені вище вимоги цивільного процесуального законодавства України позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду дотримані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного, позовна заява підлягає залишенню без руху із зазначенням недоліків заяви та наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. 175, 185,260,261,353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про стягнення вихідної допомоги та компенсації відпустки під час звільнення залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що якщо вона відповідно до ухвали суду у встановлений строк не усуне зазначені недоліки заяви, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернена позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя -І. В. Зелінська