П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Київ

Справа № 367/9263/18

Провадження: № 22-ц/824/4256/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Малахової Олени Миколаївни в інтересах ОСОБА_1

на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мерзлого Л. В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

у с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ТОВ «Аверс-Сіті» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 22.09.2011 Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 Про оформлення та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі за текстом - позивач або ТОВ «Аверс-Сіті») свідоцтв на право власності на об?єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (далі за текстом - Рішення № 270 від 22.09.2011), в тому числі, щодо квартири АДРЕСА_2 . На підставі вищевикладеного вважає, що товариство є власником земельної ділянки та нерухомого майна, яке закінчено будівництвом та прийняте в експлуатацію у встановленому порядку. З урахуванням того, що ТОВ «Аверс-Сіті» є замовником будівництва та власником земельної ділянки, то згідно ст. 876 ЦК України, є і власником нерухомого майна, що знаходиться на відведеній земельній ділянці. Вказує, що 22.07.2016 року Касюк В. В. , діючи в інтересах ОСОБА_2 , на підставі довіреності звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Т. В. із заявою про скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В той же день, приватним нотаріусом було скасовано право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на квартиру АДРЕСА_2 . Відмічає, що підставою для прийняття спірного рішення стала постанова Вищого адміністративного суду України №: К/800/63480/16 від 18.07.2016 року, проте приватний нотаріус не проявив обачності під час державної реєстрації припинення права власності на вказану квартиру, державний реєстратор не пересвідчився чи набрало вказане судове рішення законної сили та не здійснив додаткової перевірки автентичності такого рішення за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не зупинив реєстрацію для усунення вказаних недоліків заявником. Зазначає про те, що ТОВ «Аверс-Сіті» не подавало заяву про припинення права власності, а Вищий адміністративний суд України не направляв державному реєстратору постанову про скасування права власності для її виконання, а тому заяву про державну реєстрацію прав подано неналежною особою, у зв?язку з чим у реєстрації прав мало б бути відмовлено.

Вказує, що в подальшому, право власності на квартиру було зареєстроване за ОСОБА_5 , а отже просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.08.2016 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Литвин А. С., запис про право власності 15739734 щодо квартири АДРЕСА_2 , а також витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь позивача зазначену квартиру (згідно уточненої позовної заяви т. 1, а. с. 108-114).

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Аверс-Сіті» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Малахова О. М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права заочне рішення просила скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , не повідомивши його належним чином про розгляд справи. Крім того, вважає, що суд мав відмовити в позові з підстав його необґрунтованості.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Васюк М. М. в інтересах ТОВ «Аверс-Сіті» зазначив, що суд повідомляв ОСОБА_1 про розгляд справи, проте він навмисно не цікавився розглядом справи та уникав повідомлень про виклик в судові засідання, відповідно, вважає, що суд правомірно розглянув справу за відсутності третьої особи. Крім того, вказує, що скаржником не наведено жодних доказів щодо необґрунтованості позовних вимог.

В судовому засіданні адвокат Васюк М. М. в інтересах ТОВ «Аверс-Сіті» підтримав апеляційну скаргу, з викладених в ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення адвоката Васюка М. М. в інтересах ТОВ «Аверс Сіті», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 22.09.2011 Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 Про оформлення та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» свідоцтв на право власності на об?єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, щодо квартири АДРЕСА_2 . Вищевказане рішення було прийнято на підставі Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об?єкта серія НОМЕР_1 .

10.08.2013 за ТОВ Аверс-Сіті» було зареєстровано право власності в ДРРПНМ, у зв?язку з чим Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області позивачу було видано свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2 від 15.08.2013.

22.07.2016 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною було скасовано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на квартиру АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки № 193198901 з ДРРПНМ убачається, що власником квартири, починаючи з 21.08.2019 року став ОСОБА_5 .

В подальшому, з 17.08.2021 року власником спірної квартири є ОСОБА_4 .

В той же день, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, предметом якого є спірна квартира.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не є ефективним способом захисту прав власника, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів ураховує наступне.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції адвокат Малахова О. М. посилалась на неналежне повідомлення учасника справи про розгляд справи та не отримання ним копій позовної заяви та додатків до неї, що позбавило його права висловлення своїх заперечень щодо позову.

Так, згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Отже, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65).

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23).

Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27).

З матеріалів справи убачається, що ухвалою суду від 18.04.2024 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 82-83).

Однак, в матеріалах справи відсутні жодні докази, підтверджуючі належне повідомлення скаржника про розгляд справи, як і відсутні докази направлення залученим третім особам примірників позовної заяви, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції.

Вказане згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення.

Перевіряючи доводи скаржника по суті позовних вимог, слід урахувати наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що "як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав".

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду, та чи приведе такий спосіб захисту до поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2023 року в справі № 910/5958/20.

У постанові від 24 лютого 2021 року у справі №233/3516/18-ц (провадження N 61-4805св20) Верховний Суд вказав, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення та (або)оспорювання його прав та інтересів.

Однак, в даному випадку, судом першої інстанції не було враховано таких правових висновків, з огляду на наступне.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на зазначену квартиру було припинено на підставі заяви неналежної особи, без відповідної перевірки з боку приватного нотаріуса.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені доводи є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 01 грудня 2014 року, ТОВ «Аверс-Сіті» було зобов`язано передати ОСОБА_2 майнові права на спірну квартиру АДРЕСА_3 , а також відповідну документацію, що свідчить про передачу прав та обов`язків, пов`язаних із зазначеним майном.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.12.2016 року у справі № 367/7162/14 встановлено, що ОСОБА_2 належним чином виконав свої грошові зобов`язання за договорами купівлі-продажу майнових прав, вчинивши всі необхідні дії для набуття права власності на спірну квартиру.

Таким чином, право власності на зазначену квартиру мало перейти до ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, а обов`язок ТОВ «Аверс-Сіті» полягав у належному оформленні відповідної документації. Враховуючи зазначене, право ТОВ «Аверс-Сіті» як попереднього власника квартири АДРЕСА_3 було припинено на законних підставах у межах виконання судового рішення.

Отже, твердження позивача про порушення його права власності є безпідставними, оскільки підстави для визнання права ТОВ «Аверс-Сіті» на спірну квартиру відсутні.

Відповідно, у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду саме на відсутність порушеного права, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Поза увагою суду першої інстанції залишилися норми цивільного процесуального закону, відповідно до яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, а також захист порушеного права особи, яка звернулася до суду.

За таких обставин заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові, а відтак, апеляційна скарга адвоката Малахової О. М. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоовоенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Малахової Олени Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова