Справа № 156/176/25
Провадження № 2/156/141/25
Рядок статзвіту № 68
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2025 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Комзюк Н.Н.,

за участю секретаря судового засідання - Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Андрейчук С.В. 12 лютого 2025 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12 квітня 2023 року сторони перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя не склалось у зв`язку із різними поглядами на життя, втратою взаєморозуміння та почуття любові один до одного, наразі шлюб існує лише формально, спроби зберегти сім`ю результату не дали, сторони тривалий час проживають окремо. Сторони спільне господарство не ведуть, дитина за їх згодою буде проживати з матір`ю, спір про поділ майна наразі відсутній.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 17 лютого 2025 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у спрощеному порядку з викликом сторін.

У судове засідання позивач не з`явилась, проте представник позивача адвокат Андрейчук С.В. подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Ухвалою суду від 08.04.2025, суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача заочно.

Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до копії свідоцтва серії НОМЕР_1 , сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 12 квітня 2023 року Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №61.

Від вказаного шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.07.2023.

Зі змісту позову вбачається, що спільне життя з відповідачем не склалось у зв`язку із втратою взаєморозуміння та почуття любові один до одного, сторони проживають окремо, шлюб існує лише формально, спільне господарство не ведеться, дитина буде проживати з матір`ю, спір щодо майна наразі відсутній.

Згідно з приписами ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ст.24 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ст.104 СК України). Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Суд дійшов висновку, що у даний час шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вважає, що укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., який з огляду на задоволення позову та положення ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також позивачем заявлено до стягнення 5000,00 грн. витрат понесених за надану правову допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Понесені позивачем судові витрати за надану правничу допомогу підтверджуються:

- копією свідоцтва серії ВЛ №963 від 07.10.2017 про право на зайняття Андрейчуком С.В. адвокатською діяльністю;

- ордером про надання адвокатом Андрейчуком С.В. правничої допомоги Шипук Д.Л. №1127210 від 05.02.2025;

- копією договору про надання правової допомоги від 05.02.2025, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Андрейчуком С.В., предметом якого є надання юридичної допомоги у цивільній справі про розірвання шлюбу. Відповідно до п.4.2 договору, розмір гонорару адвоката визначений за домовленістю сторін у фіксованому розмірі та вказується у розрахунку до цього договору;

- розрахунком витрат на професійну допомогу від 05.02.2025, відповідно до якого витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги Шипук Д.Л. становлять 5000,00 грн., які складаються з послуг по підготовці та поданні до суду позовної заяви про розірвання шлюбу;

- квитанцією до прибуткового касового ордера серії ЦС №08 від 05.02.2025 відповідно до якого адвокат Андрейчук С.В. прийняв від ОСОБА_1 5000,00 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним факт надання позивачу правової допомоги за умовами вищевказаного договору від 05.02.2025, а також понесення нею фактичних витрат за надання такої допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, при вирішенні цього питання, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова КГС ВС від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та постанова Верховного Суду від 30.01.2023 №910/7032/17). Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 07.02.2022 у справі №910/20792/20.

З огляду на те, що дана цивільна справа не є справою значної складності, розглядалася у спрощеному позовному провадженні, а також враховуючи, що об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, у зв`язку з чим наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 12 квітня 2023 року Нововолинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №61, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно з вимог п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.Н. Комзюк