Справа № 367/3252/24
Провадження №2/367/1246/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Андрійченко В.В.,

заочно розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Прованс-2» про розірвання договору та стягнення пайового внеску,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Прованс-2» про розірвання договору та стягнення пайового внеску. В позовній заяві позивач зазначає, що 01 жовтня 2018 року між ним та Обслуговуючим кооперативом «Прованс-2», код ЄДРПОУ: 39901989 в особі голови кооперативу Мельниченка Дмитра Анатолійовича, який діяв на підставі Статуту кооперативу, було укладено договір про пайову участь у кооперативі № 2016/77. Відповідно до умов договору Асоційований член зобов`язується здійснити пайовий внесок до Кооперативу, а Кооператив зобов`язується забезпечити набуття Асоційованим членом права власності на нежитлове приміщення в порядку та на умовах, визначених договором. На дату укладення договору під «нежитловим приміщенням» сторони розуміють сукупність майнових прав на ізольоване нежитлове приміщення, яке після введення об`єкта будівництва (житлового будинку) в експлуатацію стає окремим об`єктам нерухомості з наступними параметрами - будівельна адреса: АДРЕСА_1 ; поверх - цокольний; площа загальна - 711,3 кв.м. Ним виконані всі взяті зобов`язання за договором - сплачено пайовий внесок в повному обсязі 13 047 376,00 (тринадцять мільйонів сорок сім тисяч триста сімдесят шість) гривень з дотриманням терміну сплати, а також подано Кооперативу документ, що підтверджує факт оплати пайового внеску. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не забезпечив набуття у власність ним приміщення після введення в експлуатацію об`єкта будівництва та не надав жодної інформації про будівельний стан, договір міни паю на приміщення з ним не уклав, навіть не запрошував для укладання такого договору. В кінці вересня 2023 року стало відомо, що нежитлові приміщення загальною площею 711,3 кв.м в цокольному поверсі будинку посадовими особами Обслуговуючого кооперативу «Прованс-2» були перепродані кільком іншим особам, порушуючи підписаний між ними 01 жовтня 2018 року Акт закріплення нежитлового приміщення, який засвідчив гарантії Кооперативу не відчужувати нежитлові приміщення або майнові права на них у будь-який спосіб іншим особам. 16 жовтня 2023 року звернувся до Відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУ Національної поліції у Київській області з заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 190 КК України, посадовими особами Обслуговуючого кооперативу «Прованс-2». Відомості про кримінальне правопорушення 17 жовтня 2023 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003176. Розслідування проводиться. Відповідно до п. 3.2 договору відповідач зобов`язаний завершити в будинку будівельні роботи та ввести його в експлуатацію ІІ квартал 2019 року, що зроблено не було. Таким, чином, оскільки відповідач порушив вимоги укладеного між нами договору про пайову участь у кооперативі № 2016/77 від 01.10.2018 року, вважає, що позовні вимоги про розірвання договору про пайову участь у кооперативі № 2016/77 та стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Прованс-2» на його користь 13 047 376,00 грн., сплаченого пайового внеску, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Просить суд розірвати договір про пайову участь у кооперативі № 2016/77 від 01.10.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «Прованс-2», стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Прованс-2» на його користь 13 047 376,00 грн. сплаченого пайового внеску та стягнути витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, його представник адвокат Возний М.В. через канцелярію суду подав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, та розглядати справу у відсутності позивача та його представника.

Відповідач Обслуговуючий кооператив «Прованс-2» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору про пайову участь у кооперативі № 2016/77 від 01 жовтня 2018 року, укладеного між Обслуговуючим кооперативом «Прованс-2» в особі голови кооперативу Мельниченка Дмитра Анатолійовича, який діяв на підставі Статуту кооперативу та ОСОБА_1 , асоційований член зобов`язується здійснити пайовий внесок до кооперативу, а кооператив зобов`язується забезпечити набуття асоційованим членом права власності на нежитлове приміщення в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору, придбання нежитлового приміщення здійснюється асоційованим членом три етапи: перший етап - оплата 100% пайового внеску в строк до 30.10. 2018 року з одночасним закріпленням приміщення за асоційованим членом на підставі акту вибору (закріплення) нежитлового приміщення, підписаного з кооперативом та забудовником, другий етап - включення асоційованого члену до членів кооперативу шляхом зарахування частини паю в рахунок вступного внеску згідно з розділом 5 статуту кооперативу після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, третій етап - набуття асоційованим членом прав власності на нежитлове приміщення, шляхом укладення договору міни паю на нежитлове приміщення. Тобто за договором асоційований член зобов`язується здійснити пайовий внесок до кооперативу, а кооператив зобов`язується забезпечити набуття асоційованим членом права власності на нежитлове приміщення.

Згідно п. 3.1 договору, об`єктом будівництва є багатоповерховий багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3.2 договору, запланований термін введення об`єкта в експлуатацію II квартал 2019 року.

Відповідно до п. 5.1.3) договору, асоційований член має право ініціювати припинення участі в кооперативі до дня введення об`єкта будівництва в експлуатацію за умови дотримання п. 7.1.2 договору.

П. 7.1.2 договору передбачено, що дія договору та участь асоційованого члена в кооперативі може бути припинена за ініціативою асоційованого члена в разі його виходу з кооперативу до дати введення об`єкта будівництва в експлуатацію. При цьому асоційований член сплачує кооперативу 10% від загального розміру пайового внеску, визначеного цим договором. Зазначені кошти кооператив має право утримати із сум, які підлягають поверненню.

Позивачем також додано копію акту вибору (закріплення) нежитлового приміщення від 01 жовтня 2018 року укладеного між Обслуговуючим кооперативом «Прованс-2» в особі голови кооперативу Мельниченка Дмитра Анатолійовича, який діяв на підставі Статуту кооперативу та ОСОБА_1 , асоційований член виконання договору про пайову участь у кооперативі № 2016/77 від 01 жовтня 2018 року, з якого вбачається, що сторони закріпили обране асоційованим членом кооперативу нежитлове приміщення (м. Ірпінь, вул. Ново-Оскольська, 10, поверх: цокольний, площа загальна 711,3кв.м.). Тобто, укладений акт засвідчив гарантії Кооперативу не відчужувати нежитлові приміщення або майнові права на них у будь-який спосіб іншим особам.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 0003176 від 17.10.20023 року (правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 4 с. 190 КК України) вбачається, що 16 жовтня 2023 року до Відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУ Національної поліції у Київській області надійшло звернення ОСОБА_1 про те, що службові особи обслуговуючого кооперативу «Прованс-2» заволоділи грошовими коштами заявника, що виявляється у невиконанні умов договору про пайову участь у кооперативі № 2016/77 за цокольне приміщення загальною площею 711,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом статей 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина друга статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Цією нормою права передбачено відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до статей 525, 526, 530, 614, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Судом встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, а саме 13 047376,00грн., на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно положень ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.ч.1-4, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано заперечень проти позову, доказів, щодо виконання спірного договору, чи повернення пайового внеску у добровільному порядку, тощо.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач в позовній заяві зазначає, що поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи суму витрат на правову допомогу в розмірі 50000грн. при цьому подає лише копію договору про надання правової допомоги від 01 липня 2022 року укладену з адвокатом Возним М.В., згідно умов п.1.1. договору Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надати йому, відповідно до умов договору, послуги, пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав і законних інтересів та представлення його інтересів по всім кримінальним, цивільним, адміністративним та господарським справам, але не обмежуючись зазначеним переліком.

Крім того, п. 4.1. договору вартість послуг, які надає Адвокат відповідно п. 1.1. даного Договору зазначається в додатковій угоді до Договору, яка є його невід`ємною частиною. Сума вартості послуг сплачується в момент підписання договору.

Також матеріали справи містять копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002663 від 31 серпня 2020 року, ордеру серія АР № 1170927 від 08.04.2024 року та посвідчення адвоката України, жодного документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку не надано.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 щодо стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 50000 грн. не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що необґрунтована та безпідставна.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі (15140,00грн. + 1211,20грн.) 16351,20грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 525-526, 530, 614, 615, 627, 629, 651, 653 ЦК України, ст. 12, 83, 89, 141, 247, 263-265, 268, 280-282, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Прованс-2» про розірвання договору та стягнення пайового внеску задовольнити.

Розірвати договір про пайову участь у кооперативі № 2016/77 від 01 жовтня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Обслуговуючим кооперативом «Прованс-2», в особі голови кооперативу Мельниченка Дмитра Анатолійовича, який діяв на підставі Статуту кооперативу.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Прованс-2", на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 сплачений пайовий внесок в розмірі 13 047 376,00 грн. (тринадцять мільйонів сорок сім тисяч триста сімдесят шість гривень 00 копійок).

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Прованс-2", на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 судовий збір у сумі 16351,20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза