Справа № 291/182/25
Провадження №2/291/237/25
У Х В А Л А

іменем України

08 квітня 2025 року селище Ружин

Суддя Ружинського районного суду Житомирської області Гарбарук І.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою суду від 25.02.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме - десять днів з дня отримання копії ухвали.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22 (провадження № 14-48цс22) вказала, що особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до повідомлення з системи «Електронний суд» копія ухвали Ружинського районного суду від 25.02.2025 у справі №291/182/25 доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 у системі «Електронний суд» 25.02.2025.

Викладені обставини свідчать про повне виконання судом свого обов`язку щодо належного повідомлення позивача щодо здійснення певних процесуальних дій.

Разом з тим, позивач протягом визначеного часу не вжив будь-яких заходів для виконання ухвали суду про залишення позову без руху, не цікавиться ходом розгляду позову, станом провадження в даній справі та недоліки позовної заяви не усуває.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Станом на 08.04.2025 ухвала суду не виконана і недоліки не усунуті. Клопотання про продовження строку для усунення недоліків заяви не подано.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ч.3 ст. 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу право повторного звернення до суду після усунення умов, що стали підставою для повернення позовної заяви.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 с. 261 ЦПК України ухвали суду, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області І.М. Гарбарук