РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

07 квітня 2025 року

Справа №451/45/25
Провадження № 2/451/109/25

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді - Патинок О.П.

секретар судового засідання - Ференс І.І.

Справа № 451/45/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

встановив:

Описова частина рішення: 10.01.2025 від представника позивача ОСОБА_1 - Мулявка О.В. надійшла позовна заява до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2025 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П.

Стислий виклад позиції позивача та позиції (заперечень) відповідача

В обгрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.06.2005 перебували у шлюбі, який був зареєстрований Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області, про що складено відповідний актовий запис за № 47. 03.02.2011 Радехівським районним судом Львівської області винесено рішення у справі №2-95/11, відповідно до якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. У період перебування у шлюбі сторонами була придбана за договором купівлі-продажу земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1 , право власності на яку було проведено на відповідача. Окрім цього, позивачем, на підставі рішення Миколаївської сільської ради №12 від 15.02.2007 - 13.03.2007 було оформлено право власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_2 . Також, позивачем було оформлено право власності і на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема житлового будинку та земельних ділянок.

Вказує, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач дотримується принципу рівності поділу часток стосовно нерухомого майна, набутого за час шлюбу, зокрема житлового будинку та земельних ділянок. Просить позов задовольнити.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надавала.

Заяви (клопотання) учасників справи

Разом із позовною заявою надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про виклик відповідача ОСОБА_2 через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади України (а.с.46).

14.02.2025 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без сторони позивача (а.с.59).

05.03.2025 від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, де останній просив підготовче засідання здійснити без його участі і участі довірителя, підготовче засідання закрити та призначити справу у відкрите судове засідання та долучити до матеріалів справи докази(а.с.67-68).

20.03.2025, 07.04.2025 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує (а.с.76).

Процесуальні дії у справі

Згідно відповіді № 1025966 від 13.01.2025 з ЄДДР по запиту суду від 13.01.2025 сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» - за вказаними параметрами особу не знайдено.

24.01.2025 з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, згідно якої ОСОБА_2 зареєстрованою у Львівській області не значиться.

Суддя своєю ухвалою від 27.01.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за останнім відомим місцем реєстрації відповідача. Здійснив виклик відповідача ОСОБА_2 в порядку передбаченому ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд своєю ухвалою від 17.02.2025 відклав підготовче засідання у справі у зв`язку із неявкою відповідача. Попередив відповідача про наслідки неявки в наступне підготовче засідання. Здійснив виклик відповідача ОСОБА_2 в порядку передбаченому ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд свою ухвалою від 06.03.2025 закрив підготовче провадження у справі. Призначив справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20.03.2025 на 11.30 год. Здійснив виклик відповідача ОСОБА_2 в порядку передбаченому ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд своєю ухвалою від 20.03.2025 відклав судове засідання у зв`язку із неявкою відповідача. Попередив відповідача про наслідки неявки в наступне судове засідання. Здійснив виклик відповідача ОСОБА_2 в порядку передбаченому ч.11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання повторно не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву не подавала.

07.04.2025 постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки сторони в судове засідання не з`явились.

Мотивувальна частина рішення: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

03.02.2011 Радехівським районним судом Львівської області винесено рішення у справі № 2-95/11 відповідно до якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області 14.06.2005 , про що складено відповідний актовий запис за № 47 розірвано (а.с.8).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 31.03.2014 ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинковолодінні АДРЕСА_3 (а.с.9).

Як вбачається з довідки виданої старостою Миколаївського старостинського округу Лопатинської селищної ради Шептицького (колишнього Червоноградського) району Львівської області М.Крикавським № 144 від 19.02.2024, згідно даних погосподарської книги Миколаївської сільської ради №1 за 1980-1982 роки, в 1979 році був збудований житловий будинок за АДРЕСА_2 . У 2007 році, згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради за № 12 від 15.02.2007 право власності на даний будинок оформив ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до довідки виданої старостою Миколаївського старостинського округу Лопатинської селищної ради Шептицького району Львівської області М.Крикавським №138 від 04.03.2025 в житловому будинку за АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.68).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ №267224 від 13.11.2009 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 27 ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1394 га гектарів для облуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.18).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 023 від 08.05.2023, земельній ділянці загальною площею 0,1394 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_2 присвоєний кадастровий номер :01:004:0009. Право власності зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі Рішення органу місцевого самоврядування № 25 від 03.06.2009, 23 сесії 5 скликання (а.с.19-22).

Як вбачається із рішення Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області №12 від 15.02.2007 вирішено оформити право власності на нерухоме майно, житловий будинок по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 та видати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 (а.с.14).

На підставі рішення Миколаївської сільської ради №12 від 15.02.2007 - 13.03.2007 ОСОБА_1 оформлено право власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 13.03.2007 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14349336 від 24.04.2007 (а.с.10,11).

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 12.02.2007, житловий будинок по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23-26).

Як вбачається із Витягу з Державного реєстру правочинів № 3562010 від 13.02.2007 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №514674 від 23.11.2007 земельна ділянка із кадастровим номером :01:008:0002, яка розташована по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу (а.с.27).

Відповідно до висновку про вартість житлового будинку АДРЕСА_2 , виданого ФОП ОСОБА_8 , ринкова вартість житлового будинку становить 249 428,00 гривень (а.с.41-43).

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_2 виданого ТОВ «Агентство нерухомості «Габріель», ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 200 064 гривень (а.с.35-40).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 виданого ТОВ «Агентство нерухомості «Габріель», ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 500 125 гривень (а.с.29-34).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки за результатами розгляду справи

Вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи за наявними доказами та про задоволення позовних вимог.

Суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо поділу майна подружжя.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Статтею 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно із статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц.

У ході судового розгляду суд встановив, що сторони по справі за час перебування в шлюбі, а саме 13.02.2007 відповідачка придбала земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:008:0002, яка розташована по АДРЕСА_1 . Крім того, за час шлюбу позивач ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:004:0009, яка розташована по АДРЕСА_2 .

Також, під час шлюбу, згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради за № 12 від 15.02.2007 право власності на будинок, який розташований в АДРЕСА_2 оформив позивач ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 не оспорювала поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на вказане нерухоме майно, презумпція спільності права власності подружжя на вказане нерухоме майно не спростована.

Відтак, з урахуванням положень ст. 60 СК України, таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і позовна вимога позивача ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя вищевказані земельні ділянки та будинок є підставною і підлягає до задоволення.

Окрім того, як вбачається із висновку про вартість житлового будинку АДРЕСА_2 , ринкова вартість вищевказаного житлового будинку становить 249 428,00 грн., а згідно відомостей викладених у звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 200 064,00 грн. (протилежного суду не надано).

Таким чином, загальна вартість нерухомого майна на яку претендує ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя становить 449 492,00 грн.

Разом з тим, згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1 ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 500 125,00 грн. (протилежного суду не надано).

Таким чином, при вирішенні спору про поділ майна стороною позивача дотримано принципу рівності поділу нерухомого майна, набутого за час шлюбу.

Тому, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення також в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0009, яка знаходиться по АДРЕСА_2 і будинковолодіння АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_2 , в порядку поділу майна подружжя право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:008:0002, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, встановивши фактичні обставини у справі, оцінивши доводи, аргументи та докази сторін у справі, надані ними на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення повністю.

Розподіл судових витрат між сторонами

Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити судові витрати на стороні позивача.

Резолютивна частина рішення:

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 211, 247, 263-265, 280-286 ЦПК України, суд, - у х в а л и в:

задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Визнати земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0009, яка знаходиться в АДРЕСА_4 та земельну ділянку із кадастровим номером :01:008:0002, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0009, яка знаходяться по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу майна подружжя право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , в порядку поділу майна подружжя право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:008:0002, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Представник позивача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 07.04.2025.

Головуючий суддяПатинок О. П.