БАРАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 273/1972/24
Провадження № 2/273/512/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м. Баранівка

Баранівський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Бєлкіної Д.С., при секретарі судових засідань Стаднюк В.В., представника позивача ОСОБА_6., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань № 4 в м. Баранівка за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2024 року ОСОБА_2 звернулася до Баранівського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовну заяву мотивує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2003 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружні відносини між сторонами фактично розірвані, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер, проживають окремо. Сторони мають різні погляди на життя, за характером не сходяться, що суперечить подальшому сумісному проживанню. За таких обставин позивач прийшов до висновку, що сім`я розпалася і шлюб необхідно розірвати.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2024 головуючим суддею визначено Бєлкіну Д.С.

Ухвалою від 19.12.2024 суддею Бєлкіною Д.С. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 30.01.2025 суддею Бєлкіною Д.С. закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. В позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні просила позовні вимиго задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, факт проживання дитини з позивачем на момент розгляду справи не заперечує, в подальшому бажає вирішити питання встановлення місця проживання житини, проте на момент розгляду справи до суду чи органу опіки і піклування з вказаними позовними вимогами не звертався.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України ), вирішуючи справу, виходить з такого.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.09.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 72, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.09.2003 р.(а.с. 7).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08.01.2013 р (а.с. 8).

Під час розгляду справи судом з`ясовано, що спільне життя сторін не склалося через протилежні погляди на подружнє життя, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки буде шкодити їх інтересам. Відповідач позов визнає.

Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення.

З урахуванням досліджених доказів по справі, позиції відповідачки, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, а тому позов законний, обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню.

Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ст.1 Сімейного кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Частиною 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу .

Відповідно до ст. 110 СКУкраїни позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з приписами ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Що стосується питання про залишення на проживання доньки разом з позивачкою, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Судом встановлено, що між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дітей, такий позов ані позивач, ані відповідач не пред`являли, суд його не вирішував. Залишення доньки проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, оскільки, як встановлено, після припинення фактичних шлюбних відносин діти залишилися проживати разом з матір`ю. Судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не носить преюдиційного характеру.

Таким чином вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір 1211,20 грн.

Взявши до уваги визнання відповідачем позову та вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн. Разом з цим, решту судового збору, а саме 50 відсотків, суд повертає позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1 , 56 , 104 , 105 , 110 , 112 , 113 , 114 СК України , ст. ст. 76-81 , 141 , 142 , 263-265 , 273 , 352 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06.09.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 72 - розірвати.

Неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити для подальшого проживання та виховання з матір`ю ОСОБА_2 до її повноліття.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище " ОСОБА_2 ".

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позовної заяви до суду, що становить 605 грн. 60 коп.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_2 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду згідно квитанцій ID: 6189-9781-8878-6964 від 15.08.2024 року, що становить 605 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів.

Суддя Бєлкіна Д.С.

Повний текст рішення складено та підписано 08.04.2025 року.