БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/233/25
Провадження № 2/730/161/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - Луговця О.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість в сумі 104183,26 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що між сторонами 22.03.2019р. було укладено кредитний договір №701, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 50000 грн, а також 19.06.2020р. укладено кредитний договір №601, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 82000 грн. Однак, відповідач свої кредитні зобов`язання належним чином та довготривалий строк не виконує, на направлену банком письмову вимогу не реагує, в зв`язку з чим у нього станом на 01.12.2024р. виникла заборгованість: по кредитному договору №701 від 22.03.2019р. у розмірі 23949,87 грн, з яких: 10492,30 грн - борг за кредитом, 2,57 грн - борг за процентами, 13455,00 грн - борг за комісією; по кредитному договору №601 від 19.06.2020р. у розмірі 80233,39 грн, з яких: 40957,88 грн - борг за кредитом, 13,91 грн - борг за процентами, 39261,60 грн - борг за комісією, а загальна сума заборгованості по цих кредитних договорах складає 104183,26 грн, яку банк просить стягнути на свою користь в судовому порядку, оскільки заходи досудового врегулювання спору не дали позитивного результату.

Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 03 березня 2025 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав.

При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.3 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 03 березня 2025 року було надіслано за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причин повернення «адресат відсутній» згідно з ч.6-8 ст.128 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи).

Відповідач у встановлений строк подав відзив на позов, у якому зазначає про часткове визнання позовних вимог установи банку, а саме: погоджується із заборгованістю за кредитними договорами в частині тіла кредиту та процентів, але заперечує проти стягнення комісії, оскільки йому встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, у зв`язку з чим в силу вимог Закону України «Про споживче кредитування», правової позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 16.08.2023р. у справі №176/1445/22, відповідні положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно є нікчемними.

Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку.

Відповідно ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст.627 ЦК України визначачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» із заявою №701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій просив надати кредит у розмірі 50000 грн на загальні споживчі цілі на строк 36 місяців із розміром процентної ставки 0,01% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%; дана заява містить Графік платежів. Аналогічна інформація зазначена й у Паспорті споживчого кредиту.

Зі змісту вказаної заяви убачається, що ОСОБА_1 підписанням цієї заяви підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.uа, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті Договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені Договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених в заяві умовах. Крім того, підписанням зазначеної заяви ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з Договором комплексного банківського обслуговування, тарифами банку та цілком згодний з ними, зазначив, що всі умови Договору комплексного банківського обслуговування йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Також 19 черевня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» із заявою №601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій просив надати кредит у розмірі 82000 грн на загальні споживчі цілі на строк 24 місяці із розміром процентної ставки 0,01% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%; дана заява містить Графік платежів. Аналогічна інформація зазначена й у Паспорті споживчого кредиту.

Зі змісту вказаної заяви убачається, що ОСОБА_1 підписанням цієї заяви підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.uа, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті Договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені Договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених в заяві умовах. Крім того, підписанням зазначеної заяви ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з Договором комплексного банківського обслуговування, тарифами банку та цілком згодний з ними, зазначив, що всі умови Договору комплексного банківського обслуговування йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Відповідно до п.5.1.4., 5.1.7 Розділу І Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції, що діє з 06 квітня 2018 року, затвердженої рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол №694 від 06 березня 2018 року, а також п.5.1.4., 5.1.7 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції, що діє з 12 червня 2019 року, затвердженої рішенням Правління АТ «ПУМБ» протокол №760 від 11 червня 2019 року, відповідач зобов`язався своєчасно та повністю відшкодовувати банку сплачені ним кошти, сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим Договором.

Оскільки зміст вищевказаних укладених між сторонами кредитних договорів зафіксований у кількох документах, то з огляду на їх неоспорювання відповідачем та приписи ст.207, 634, 639, 642 ЦК України письмова форма цих правочинів дотримана. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638 ЦК України сторони у вказаних кредитних договорах досягли згоди щодо всіх істотних умов цих правочинів, у зв`язку з чим вони в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами.

Свої зобов`язання за цими кредитними договорами банк перед позичальником виконав належним чином шляхом перерахування кредитних коштів у сумах 50000 грн і 82000 грн на вказані у заявах банківські рахунки відповідача, що підтверджується платіжними інструкціями від 22.03.2019р., 19.06.2020р. та не оспорюється відповідачем.

Водночас із наданих АТ «ПУМБ» виписок з особового рахунку про рух коштів та розрахунків суми заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення вбачається, що відповідачем порушено зобов`язання за обома кредитними договорами, кредитні платежі своєчасно та в повному обсязі не сплачені, кредит повернуто лише частково, у зв`язку з чим, станом на 01.12.2024р. утворилась заборгованість у загальній сумі 104183,26 грн, а саме:

- за кредитним договором №701 від 22.03.2019р. у розмірі 23949,87 грн, з яких: 10492,30 грн - борг за кредитом, 2,57 грн - борг за процентами, 13455,00 грн - борг за комісією;

- за кредитним договором №601 від 19.06.2020р. у розмірі 80233,39 грн, з яких: 40957,88 грн - борг за кредитом, 13,91 грн - борг за процентами, 39261,60 грн - борг за комісією.

При цьому, суд констатує, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і в силу положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року №254, п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75, належать до первинних документів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, та є належними й допустимими доказами в справі.

02.12.2024р. АТ «ПУМБ» Тельпуху Ю.І. була направлена письмова вимога (повідомлення) про необхідність виконання зобов`язання перед банком за вказаними кредитними договорами та погасити заборгованість у розмірі 104183,26 грн, проте дана вимога відповідачем залишена без реагування.

ОСОБА_1 всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог установи банку, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості.

Водночас суд вважає обгрунтованими доводи відзиву ОСОБА_1 та не погоджується з вимогою позивача про стягнення з відповідача такої складової кредитної заборгованості як комісія з огляду на таке.

Відповідно до п.6 ст.3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивільного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на час існування спірних правовідносин) загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відтак Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Приписами ч.2, 3 ст.215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично. Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч.5 ст.216 ЦК України).

Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом вправі звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги і заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Як вбачається зі змісту п.4 кредитного договору №701 від 22.03.2019р. та п.4 кредитного договору №601 від 19.06.2020р., позичальнику встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% (1495,00 грн) та 3,99% (3271,80 грн), відповідно, яка сплачується на користь банку щомісяця, а п.6 Договорів передбачає, що разова комісія дорівнює 0,00%.

При цьому, в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивачем не надано доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України №168 від 10.05.2007р., банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.

Отже, включення банком до суми заборгованості за кредитним договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованою з вищеокреслених підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про нікчемність умов п.4 кредитних договорів, укладених між АТ «ПУМБ» і ОСОБА_1 , якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених Графіком платежів.

Відтак, зважаючи на встановлені у справі обставини та сформульований висновок щодо нікчемності пунктів п.4 кредитних договорів, зазначена в розрахунку та в позовних вимогах АТ «ПУМБ» складова сукупної кредитної заборгованості позичальника у виді боргу за комісіями не підлягає стягненню з відповідача, а саме:по кредитному договору №701 від 22.03.2019р. у розмірі 13455,00 грн; по кредитному договору №601 від 19.06.2020р. у розмірі 39261,60 грн.

Наведений висновок суду узгоджується з правою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, яка в силу вимог ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, з наданих позивачем виписок по особовому рахунку ОСОБА_1 та розрахунків заборгованості слідує, що відповідачем було сплачено комісію:

- за кредитним договором №701 від 22.03.2019р. на загальну суму 40365,00 грн;

- за кредитним договором №601 від 19.06.2020р. на загальну суму 39261,60 грн.

Оскільки суд висновує про нікчемність з моменту укладення положень вказаних кредитних договорів щодо сплати позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредитної заборгованості, то вже сплачені відповідачем зазначені суми комісії в силу вимог ст.534 ЦК України підлягають зарахуванню йому в рахунок погашення наявної заборгованості за процентами та за тілом кредиту.

Отже, заборгованість відповідачаперед позивачем після проведеного судом перерахунку становить:

- за кредитним договором №701 від 22.03.2019р. відсутня, напроти, позичальник переплатив банку зайві кошти в сумі 29870,13 грн (10492,30 (борг по тілу кредиту) + 2,57 (борг по процентах) 40365 (нікчемна комісія));

- за кредитним договором №601 від 19.06.2020р. в сумі 1710,19 грн (40957,88 (борг по тілу кредиту) + 13,91 (борг по процентах) 39261,60 (нікчемна комісія)).

Разом з тим, зважаючи, що банк у відповідності до ст.188 ЦПК України в позовній заяві об`єднав вимоги про стягнення заборгованості за двома кредитними договорами й у прохальній частині позову клопоче про стягнення загальної суми заборгованості за договорами, за одним із яких (№701 від 22.03.2019р.) у відповідача мається переплата в сумі 29870,13 грн, а за іншим (№601 від 19.06.2020р.) існує борг у розмірі 1710,19 грн, то за сукупністю цих позовних вимог заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» відсутня ( 29870,13 + 1710,19 = 28159,94), що вказує на безпідставність пред`явленого позову.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» суд відмовляє повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені товариством у справі судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.6, 203-207, 215, 216, 509, 512-516, 526, 530, 534, 610, 611, 625-629, 638-642, 1046-1055 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», ст.2-5, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 258-268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», код ЄДРПОУ-14282829, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець