Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2953/24
Провадження № 2/945/642/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 квітня 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Лопіної О.О., за участю секретаря судового засідання Швець Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

встановив:

20 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) с системі «Електронний суд» сформувала до Миколаївського районного суду Миколаївської області позовну заяву до ОСОБА_2 (далі - відповідачі) про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що 18 серпня 2000 року між нею та ОСОБА_2 , укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме цілого домоволодіння АДРЕСА_1 .

Зазначене домоволодіння належало відповідачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.08.2000, зареєстрованого в реєстрі за №92 від 04.08.2000 у БТІ м. Миколаєва.

Вказаний договір купівлі - продажу укладений і зареєстрований на Товарній біржі САНГАЙ.

06.09.2000 на підставі договору купівлі - продажу за ОСОБА_1 у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстроване право власності за реєстровим номером 92.

Позивач користується житловим будинком протягом 23 років, постійно проживає, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно оплачує комунальні послуги та утримує домоволодіння в належному санітарно-технічному стані.

Оскільки спірний договір купівлі - продажу не був посвідчений нотаріально, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати зазначений вище договір купівлі - продажу дійсним.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним прийнято до розгляду.

27 грудня 2024 року судом, відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), направлено запити до Веснянської сільської територіальної громади та Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію та місце проживання УДМС України в Миколаївської області про надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Згідно з повідомленнями Веснянської сільської територіальної громади та Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію та місце проживання УДМС України в Миколаївської області, інформація про реєстрацію та місце проживання ОСОБА_2 відсутня.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, при цьому представником позивача ОСОБА_3 20 березня 2025 року в системі «Електронний суд» було сформовано заяву, у якій позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити; розгляд справи представник позивача просив проводити за їх з позивачем відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин; відзив не подав.

Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов такого.

18 серпня 2000 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна цілого домоволодіння АДРЕСА_1 .

Вказаний вище Договір купівлі - продажу укладений на Товарній біржі САНГАЙ та зареєстрований в реєстрі за № 567 (а. с. 4).

06 вересня 2000 року, на підставі договору купівлі - продажу № 567 від 18 серпня 2000 року, за ОСОБА_1 у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстроване право власності за реєстровим № 92 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с. 4 на звороті).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України Про товарну біржу (далі - Закон) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Відповідно до ст. 2 Закону Товарна біржа здійснює свою діяльність за принципами: рівноправності учасників біржових торгів; застосування вільних (ринкових) цін; публічного проведення біржових торгів.

Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини між позивачем ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виникли 18 серпня 2000 року, для їх врегулювання застосуванню підлягає Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), чинного на момент виникнення правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, зареєстрованих на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України 2004 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при укладенні договору було досягнуто взаємної згоди за всіма його істотними умовами, у подальшому зобов`язання виконані, що підтверджується укладеним в письмовій формі договором купівлі - продажу нерухомого майна.

Обставин, що спростовують цей факт у судовому засіданні не виявлено.

Враховуючи викладене вище, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 1, п. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому, оскільки позивач у позовній заяві просив судові витрати, які складаються з судового збору, залишити за ним, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282 ЦПК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати Договір купівлі - продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 18 серпня 2000 року на Товарній біржі САНГАЙ та зареєстрований в реєстрі за № 567, між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою смт. Березнегувате, Миколаївської області (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 ) - дійсним.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Положеннями ст. 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Олена ЛОПІНА