ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 521/3979/20

провадження № 61-18540св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Поведьонкова Ірина Іванівна,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року в складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (після перейменування - Акціонерне товариство «Сенс Банк», далі - АТ «Сенс Банк»), у якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати недійсними укладені між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк» правочини, а саме: договори кредиту № 2007/670-2.06/193 від 07 листопада 2007 року та № 2008/25-100-54 від 19 жовтня 2008 року; іпотечний договір від 07 листопада 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту від 07 листопада 2007 року, а також іпотечні договори від 19 березня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту від 19 березня 2008 року.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що 07 листопада 2007 року уклала з АКБ «Укрсоцбанк» договір кредиту № 2007/670-2.06/193.

У забезпечення виконання цього договору того ж дня укладений іпотечний договір, за умовами якого вона передала в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру (будівельний номер 265) розрахунковою площею 179,54 кв.м, розташовану на 19 поверсі секції Б жилого будинку АДРЕСА_1 .

Також 19 березня 2008 року вона уклала з АКБ «Укрсоцбанк» договір кредиту № 2008/25-100-54.

На забезпечення виконання цього договору 19 березня 2008 року укладені два договори іпотеки, за умовами яких вона передала в іпотеку банку майнові права на незакінчені будівництвом квартиру (будівельний номер 11) розрахунковою площею 54,14 кв.м та квартиру (будівельний номер 13) розрахунковою площею 56,38 кв.м, розташовані на 3 поверсі секції № 1 житлового будинку АДРЕСА_2 .

Вважала правочини такими, що укладені з порушенням її прав та вимог закону.

Кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки банк порушив вимоги закону щодо направлення їй повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Пропустив позовну давність для стягнення з неї заборгованості за кредитними договорами.

У свою чергу, договори іпотеки підлягають визнанню недійсними, оскільки майнові права на об`єкт незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано іпотечний договір, укладений 07 листопада 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 2007/670-2.06/193 від 07 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І. І., зареєстрований в реєстрі за № 3211, недійсним.

Визнано іпотечний договір, укладений 19 березня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 2008/25-100/54 від 19 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І. І., зареєстрований в реєстрі за № 459, недійсним.

Визнано іпотечний договір, укладений 19 березня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 2008/25-100/54 від 19 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І. І., зареєстрований в реєстрі за № 460, недійсним.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані договори іпотеки укладені з порушенням вимог частини другої статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки на час їх укладення майнові права на об`єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року в частині вимог про визнання недійсними іпотечних договорів скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сам по собі факт того, що на час укладення спірного договору іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки, не може свідчити про його недійсність, оскільки головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює вказаний договір.

Матеріали справи не містять доказів порушення банком прав та обов`язків позивача при укладенні оспорюваних договорів іпотеки, тому правових підстав для визнання їх недійсними немає.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів кредиту не було предметом апеляційного перегляду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2023 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року й залишити в силі рішення Київського районного суду міста Одеси від 16 червня 2021 року.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 911/3594/17, від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17, від 14 грудня 2021 року в справі № 344/16879/15-ц та від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що у випадку виконання умов інвестування інвестор набуває майнові права (тотожні праву власності), тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав (права власності) та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2024 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

12 лютого 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ТОВ ФК «Ел.Ен.Груп» подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.

Відзив на касаційну скаргу поданий відповідачем зі значним пропуском, установленого судом строку на його подання (більше ніж через два місяці). Поважних причин для продовження цього процесуального строку відповідач не навів, а Верховний Суд не встановив, тому підстав для його продовження немає. Відповідно Верховний Суд не бере до уваги відзивТОВ ФК «Ел.Ен.Груп» під час розгляду справи.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

07 листопада 2007 року АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 уклали договір кредиту №2007/670-2.06/193, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 118 800,00 доларів США з метою фінансування інвестування житла.

З метою забезпечення зобов`язань за цим договором кредиту сторони уклали іпотечний договір від 07 листопада 2007 року, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру (будівельний номер 265) розрахунковою площею 179,54 кв.м, розташовану на 19 поверсі секції Б жилого будинку АДРЕСА_1 , відповідно до укладеного між нею та ПП «Прогрес-Риелт» договору про інвестування № 3Б/ПР-3-128 від 10 січня 2006 року та додаткової угоди до нього від 29 жовтня 2007 року.

19 березня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 2008/25-100-54, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 104 800,00 доларів США з метою фінансування інвестування житла.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором кредиту сторони уклали:

іпотечний договірвід 19 березня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру (будівельний номер АДРЕСА_3 , відповідно до укладених між нею та ПП «Прогрес-Риелт» договору про інвестування № 3Б/ПР-1-122 від 12 січня 2006 року, додаткової угоди до нього від 15 лютого 2008 року та додаткової угоди до нього № 2 від 11 березня 2008 року;

та іпотечний договір від 19 березня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру (будівельний номер АДРЕСА_4 , згідно з укладеними між нею та ПП «Прогрес-Риелт» договором про інвестування № 3Б/ПР-1-121 від 12 січня 2006 року, додаткової угоди до нього від 15 лютого 2008 року та додаткової угоди до нього № 2 від 11 березня 2008 року.

09 квітня 2020 року між АТ «Сенс Банк» та ТОВ «ФК «Ее.Ее.Груп» укладені договори факторингу, за умовами яких ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло право вимоги за зазначеними кредитними та іпотечними договорами.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення іпотечних договорів) був визначений вичерпний перелік об`єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Предметом іпотеки могли бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернення стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом також міг бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цій редакції закону були відсутні.

Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», що набрав чинності 14 січня 2009 року, якими були внесені зміни до Закону України «Про іпотеку».

Майнове право, що є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Разом з тим, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на час укладення договору іпотеки) передбачали, що предметом іпотеки може виступати об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 вказала, що в разі виконання інвестором власних інвестиційних зобов`язань після завершення будівництва об`єкта інвестування відповідно до вимог закону майнові права інвестора трансформуються у право власності, яке підлягає державній реєстрації за інвестором як первісним власником.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 , укладаючи оскаржувані іпотечні договори від 07 листопада 2007 року та від 19 березня 2008 року, надала докази того, що нерухоме майно стане її власністю, мала при цьому повний обсяг цивільної дієздатності, вільне волевиявлення, ознайомилася зі змістом правочинів та власноручно їх підписала.

У пункті 1.9 оспорюваних іпотечних договорів сторони погодили, що після завершення будівництва збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки.

З огляду на викладене, оскільки сам по собі факт того, що на час укладення спірних іпотечних договорів стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки не може свідчити про його недійсність, а порушення своїх прав позивач, яка, виступивши іпотекодавцем майнових прав, надала згоду на передачу в іпотеку майнових прав на незавершені будівництвом квартири, які в майбутньому стануть її власністю, не довела, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання цих правочинів недійсними.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зробленим у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 520/10060/16-ц та не суперечить висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішенняне впливають.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко