Справа № 159/8607/24
Провадження № 2/163/142/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

розглянувши в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Процент» просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 38175,00 гривень заборгованості за кредитним договором № 1321-1026-1 від 23.10.2023.

Вимоги обґрунтовано тим, що за указаним кредитним договором відповідач отримав від позивача 3000,00 грн кредитних коштів під 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних) строком на 365 днів (до 22.10.2024) шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Приватбанк». Кредитний договір укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням кредитного договору електронним підписом відповідач погодився з його умовами, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням договору і отриманням кредиту. В порушення умов договору відповідач свого зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 23.12.2024 перед позивачем має заборгованість в загальній сумі 38175,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за кредитом, 35175,00 заборгованість за нарахованими відсотками за період з 23.10.2023 по 22.10.2024. Нарахування відсотків здійснювалося відповідно до умов договору за ставкою 3,5% за кожен день, при цьому положення п.17 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не застосовувались, оскільки зміни до кредитного договору не вносились, додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались, тому встановлене з 24.12.2023 законодавче обмеження по зменшенню денної процентної ставки на даний кредитний договір не поширюється.

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 21 січня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву. У ньому зазначив, що матеріалів позову не отримував. Разом з цим зазначив, що положення укладеного договору є несправедливими умовами, що порушують положення Законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів», оскільки проценти за користування кредитом у десять разів перевищують тіло кредиту. Також зазначив, що позивач не надав доказів видачі кредиту та не може стягнути з нього комісію за обслуговування кредиту. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповіді на відзив відповідача представник позивача не подав.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

23 жовтня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» в інформаційно-телекомунікаційній системі на Сайті https://procent.com.ua укладений кредитний договір № 1321-1026-1 (далі кредитний договір).

Кредитним договором визначений його предмет та строк дії, а саме:

п.1.1. На умовах встановлених цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором.

п.1.2. Процентна ставка за користування кредитом становить 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (річна процентна ставка 1277,50%). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.

п.1.3. Строк надання кредиту становить 365 днів зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

п.1.6. Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом, орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення договору зазначена в додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору.

п.1.7. Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_2 , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків, веб-сайт https://fondy.ua) або іншим способом.

Розділом 4 кредитного договору визначено порядок повернення кредиту.

Зокрема, сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 8 цього договору у строки відповідно до графіку визначеному у додатку №1. Нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункті 1.1 цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, зазначений в пункті 8 цього договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.4.1-4.2 кредитного договору).

У разі прострочення з оплати чергового платежу нарахування процентів за кредитом, позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів сплатити заборгованість по простроченим нарахованим процентам, строк платежу яких настав, а також фактично нараховані проценти за користування кредитом станом на дату оплати (п.4.4 кредитного договору).

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору загальна вартість кредиту за 365 днів кредитування станом на 22.10.2024 становить 41325,00 грн, з яких: 3000,00 грн тіло кредиту, 38325,00 грн відсотки за користування кредитом.

Укладення кредитного договору № 1321-1026-1 від 23 жовтня 2023 року, окрім самого договору з додатками, підтверджується наданими позивачем витягами з інформаційно-телекомунікаційної системи https://procent.com.ua, що відображають хронологію дій щодо укладення кредитного договору, анкету-заяву на кредит № 13671, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві, погоджені умови кредитування по заяві, які відповідають умовам самого кредитного договору.

Перерахування кредитних коштів в сумі 3000,00 грн за договором № 1321-1026-1 від 23.10.2023 на банківську картку НОМЕР_3 ХХХХ54 підтверджується платіжним чеком № 671756860 від 23.10.2023.

З наданої на виконання ухвали суду від 21.01.2025 відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 12.02.2025 № 20.1.0.0.0/7-250204/73399-БТ вбачається, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_4 .

Відповідно до наданої АТ КБ «Приватбанк» банківської виписки 23.10.2023 на указану картку здійснено два перекази із зарахуванням по 3000,00 грн, а також здійснена низка оплат.

З детального розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 22.10.2024 відповідач має заборгованість по тілу кредиту в сумі 3000,00 грн, відсотках 35175,00 грн, всього боргу 38175,00 грн. Упродовж строку кредитування відповідач 27.12.2023 погасив відсотки лише на суму 3150,00 грн. Погашена сума та сума заборгованості становить загальну суму кредитування, зазначену в додатку № 1 до кредитного договору (38175 + 3150 = 41325).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10562 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Статтю 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

На підтвердження існування між сторонами кредитних правовідносин позивач надав належні та допустимі докази, а саме сам кредитний договір та підтвердження перерахування на банківську картку відповідача кредитних коштів.

З договору № 1321-1026-1 від 23 жовтня 2023 року вбачається, що у відповідності до вимог ч.1 ст.638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства, у тому числі Закону України «Про електронну комерцію».

Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування.

Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «ФК «Процент» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Зазначена обставина достовірно підтверджується, як приєднаною до позову платіжною квитанцією про перерахунок коштів, так і наданою АТ КБ «Приватбанк» банківською випискою.

У зв`язку із цим доводи відповідача у відзиві про відсутність доказів видачі йому кредитних коштів є безпідставними.

Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав.

Існування у відповідача заборгованості перед позивачем підтверджується доданим до позову детальним розрахунком заборгованості, що складається із тіла кредиту в сумі 3000,00 грн та відсотків в сумі 35175,00 грн.

Заборгованість відповідача за своїми складовими відповідає умовам кредитного договору, у тому числі щодо обрахунку відсотків за користування кредитом (3000 х 3,5% : 100 х 365 = 38325,00; 38325,00 3150 = 35175,00).

Комісія за обслуговування кредиту не передбачена кредитним договором та не включена до складових заявленої позивачем заборгованості, тому зроблена відповідачем у відзиві заява у цій частині також є безпідставною.

Стосовно посилання відповідача у відзиві на те, що розмір нарахованих відсотків суперечить чинному законодавству, зокрема, вимогам Законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів», то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Зі змісту абзацу 2 частини 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін, слідує, що ця норма стосується розміру саме неустойки та платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань за договором, а не відсотків, що нараховані за правомірне користування кредитними коштами.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідач вважає, що нарахована позивачем сума по відсотках є непропорційно великою сумою компенсації за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

Однак слід зазначити що в розумінні ч.ч.1, 2 ст.10562 ЦК України проценти за правомірне користування кредитними коштами за своєю природою не є компенсацією за невиконання зобов`язання.

У кредитному договорі № 1321-1026-1 від 23 жовтня 2023 року розмір процентів узгоджений обома сторонами, є чітко визначеним і зрозумілим без будь-якого можливого двозначного трактування. Відповідач ОСОБА_1 як позичальник, укладаючи кредитний договір, на власний розсуд погодився саме з таким розміром процентної ставки (3,5% в день від суми кредиту (1277,5% річних)), підписав кредитний договір без зауважень та не скористався своїм правом на відмову від договору, отримав кредитні кошти і ними користувався.

Цей кредитний договір є чинним, недійсним судом не визнаний.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 березня 2021 у справі № 607/11746/17).

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити про відсутність підстав для застосування за кредитним договором положень ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року, тобто після укладення між сторонами кредитного договору №1321-1026-1 від 23.10.2023.

За змістом пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» положення ч.5 ст.8 вказаного Закону щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводиться в дію поетапно, а саме протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так протягом перших 120 днів установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%, протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Тобто, відповідно до положень ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX продовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору.

Отже, такі законодавчі приписи не дають підстав для зменшення відсотків за укладеним відповідачем у цій справі кредитним договором, оскільки цей договір укладений до набрання чинності ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та строк його дії не продовжувався після набрання чинності указаним Законом в порядку, визначеному ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», шляхом укладення додаткової угоди, тому процента ставка нараховується у відповідності до чинного законодавства, яке діяло до набрання чинності цим Законом і підстав нараховувати понижену проценту ставку у розмірі 1% у суду відсутні.

При розгляді справи суд відповідно до вимог статей 10, 12, 13 ЦПК України керується принципом верховенства права та розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для вирішення справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

За змістом ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявності заборгованості та її розміру, через що у суду відсутні підстави не приймати надані позивачем докази.

Таким чином, дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено, що відповідач взятого на себе зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за його користування не виконав, тим самим порушив умови договору, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 38175,00 гривень, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Процент» в судовому порядку.

Виходячи з викладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими і доведеними, тому позов підлягає повному задоволенню.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача.

До стягнення представник позивача також заявив 10000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Надання позивачеві правничої допомоги підтверджується: укладеним між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Процент» і адвокатом Руденком К.В. договором про надання юридичної № 03/06/2024 від 03 червня 2024 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2412 від 23 жовтня 2018 року; довіреністю від 03 червня 2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг № 5 від 30 жовтня 2024 року до указаного договору про надання юридичної допомоги, витягом з реєстру № 1 від 30 жовтня 2024 року до акту приймання-передачі надання послуг №5, платіжною інструкцією від 31 жовтня 2024 року про перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Процент» адвокату Руденку К.В. 100000,00 грн в якості оплати за надання юридичних послуг за договором № 03/06/2024 від 03.06.2024 згідно акту № 5 від 30.10.2024.

З витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі надання послуг №5 вбачається, що адвокатом надані такі послуги:

- підготовка позовної заяви та клопотання про витребування доказів 9000 грн;

- складання адвокатського запиту про витребування доказів 1000 грн.

Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України.

Разом з цим, під час вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, ураховує складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Без дотримання зазначених вимог рішення суду не може вважатися законним і справедливим.

Саме про такий підхід у питання витрат на професійну правничу допомогу висловив Верховний Суд у додатковій постанові від 07 серпня 2024 року в справі № 686/18768/22.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Проте, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18, від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц, від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, незначну складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Також суд зауважує, що надані адвокатом послуги є для нього типовими в силу укладеного із позивачем ТОВ «ФК «Процент» договору про надання юридичної допомоги та здійсненої оплати за надані послуги, які свідчать про надання адвокатом аналогічної правової допомоги за іншими кредитними договорами, а відтак зазначене не потребує витрат значного часу на складання документів та визначення правових позиції.

Отже, враховуючи вищевказане та беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, фактично надані види послуг, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Саме такий розмір професійної правничої допомоги, на переконання суду, буде відповідати обсягу наданих послуг, а також вимогам розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 1321-1026-1 від 23.10.2023 в загальній сумі 38175 (тридцять вісім тисяч сто сімдесят п`ять) гривень, яку становлять:

- 3000 (три тисячі) гривень тіла кредиту;

- 35175 (тридцять п`ять тисяч сто сімдесят п`ять) гривень процентів за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»; місце знаходження бульвар Вацлава Гавела, буд.48, місто Київ; ;

відповідач - ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Головуючий : суддя О.С.Павлусь