справа № 367/6881/23
головуючий у суді І інстанції Горбачова Ю.В.
провадження № 22-ц/824/1721/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Скляренко Олени Петрівни на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя сторона, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд:

розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, про що 07 червня 2014 року складено відповідний актовий запис № 905;

визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений шлюб.

Під час шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що подружні та сімейні відносини між нею та відповідачем не склалися. Фактично шлюбні відносини припинилися з червня 2023 року. З указаного моменту подружнє життя та спільний побут не ведеться, відповідач з позивачем проживають окремо.

Зазначає, що шлюб суперечить інтересам позивача, оскільки має суто формальний характер.

Щодо визначення місця проживання спільної дитини позивач вказує, що приймає основну роль у вихованні та житті дитини, піклуванні, розвитку, навчання та ін. Між матір`ю та дитиною наявний тісний природній зв`язок, відсутність якого матиме негативний психологічний наслідок.

Позивач має відповідне матеріальне становище для надання необхідного рівня життя дитині, забезпечення її морального та духовного розвитку, надання можливості навчатись та відвідувати додаткові заняття для розвитку, з урахуванням інтересів дитини. Позивач отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності, як ФОП у сфері роздрібної торгівлі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 .

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 905.

Прізвища сторін залишено без змін.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 50 % судового збору, сплаченого позивачем за вимогу про розірвання шлюбу, у розмірі 536 грн 80 коп.

Повернуто позивачу ОСОБА_2 з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову за вимогу про розірвання шлюбу, у розмірі 536 грн 80 коп., на підставі квитанції ID: 4969-2344-9459-9433 від 06 вересня 2023 року.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір, сплачений позивачем за вимогу про визначення місця проживання дитини, у розмірі 1 073 грн 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Скляренко О.П. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року в частині вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині залишити без задоволення, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не проаналізував доводи, на які посилався відповідач у заяві про роз`єднання позовних вимог, у відзиві та додаткових поясненнях.

Вказує, що судом першої інстанції проігноровано те, що позивачкою у цій справі заявлено дві позовні вимоги: розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини та відповідно сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, які не є пов`язаними між собою та повинні були розглядатись в окремих провадженнях.

Наголошує на тому, що справи про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини мають різний предмет спору, при розгляді вказаних категорій справ необхідно встановлювати різні фактичні обставини, їх спільний розгляд є недоцільним, може ускладнити та затягнути строк вирішення справи по суті.

Крім того апелянт вказує, що справи про розірвання шлюбу розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження, а справи про визначення місця проживання дитини - за правилами загального позовного провадження.

Вказує, що до моменту звернення позивачки до суду з позовом між ними не виникало жодних спорів з приводу визначення місця проживання дитини, оскільки відповідач не заперечує проти проживання дитини з матір`ю.

А тому відповідачу не зрозумілі підстави звернення позивачки до суду.

Скаржник посилається на те, що матеріалами цивільної справи підтверджується, що на теперішній час відсутні докази існування спору між сторонами з приводу визначення місця проживання дитини, відсутнє підтвердження грубого та/або егоїстичного ставлення відповідача до дитини, докази, які б свідчили про наявність порушення, невизнання чи оспорення права позивачки на проживання малолітньої дитини з нею. Відповідач не чинить перешкод у цьому, не претендує на своє право щодо визначення місця проживання дитини разом з ним.

Тому, на думку апелянта, рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю не є необхідним, оскільки між сторонами відсутній предмет спору.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Скляренко О.П. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Харченко С.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року не оскаржується у частині вимог про розірвання шлюбу, тому предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення лише у частині вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю залишити без змін.

Судом встановлено, що 07 червня 2014 року між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 червня 2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 905 (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.12.2016 року, виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2227 (а.с. 11).

Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 12 грудня 2023 року № 151/2 затверджено висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 56).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).

У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованій Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад, стосовно місця проживання дітей і доступу до них.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідач не заявляв зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання з ним сина, який фактично проживає з матір`ю, та у своєму відзиві на позов та апеляційній скарзі зазначив, що у нього ніколи не виникало сумніву щодо доцільності проживання дитини з матір`ю, оскільки він усвідомлює важливість материнської любові для малолітньої дитини.

Судом першої інстанції правильно враховано висновок виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 12 грудня 2023 року № 151/2, як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, згідно з яким орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, що відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю не є необхідним, оскільки між сторонами відсутній предмет спору.

Надаючи оцінку цим доводам, апеляційний суд враховує, що сам факт звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю та подальше оскарження відповідачем рішення про задоволення цього позову в апеляційному порядку дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що не заперечує проти проживання дитини разом з матір`ю, не має наміру наполягати на спільному проживанні сина з ним.

Однак апеляційний суд також враховує, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у такій справі.

Указані висновки відповідають висновкам Верховного Суду, які викладений у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), а також у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 757/555/22(провадження № 61-10724св23).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вимоги про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини не є пов`язаними між собою та повинні були розглядатись в окремих провадженнях, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 181 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Частинами 3 та 4 указаної статті встановлена заборона на об`єднання вимог, які належать розглядати в порядку різного судочинства, а також тих щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства (частина 6 статті 181 ЦПК України).

Указаною нормою передбачено право, а не обов`язок суду роз`єднувати позовні вимоги у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Обидві вимоги позивача про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини мають розглядатися у порядку цивільного судочинства та відносно них законом не визначена виключна підсудність різним судам, заявлені одним і тим самим позивача до одного й того самого відповідача, стосуються сімейних правовідносин.

Отже, суд першої інстанції не був зобов`язаний задовольняти клопотання відповідача про роз`єднання позовних вимог. Розгляд указаних позовних вимог в одній позовній заяві не є порушенням процесуальних норм та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року в частині вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скляренко Олени Петрівни залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2024 року в частині вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 07 квітня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська