У Х В А Л А

03 квітня 2025 року м. Київ

Справа №756/8804/24

Провадження: № 22-ц/824/3525/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_1 та його представника адвоката Чекмана Микити Петровича про відвід суддів Невідомої Тетяни Олексіївни та Нежури Вадима Анатолійовича,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Національного заповідника «Києво-Печерська лавра», Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання наказу незаконним та зобов`язання припинити дії,

у с т а н о в и в:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1., а також адвокат Ковальчук Я. В. в інтересах ОСОБА_4 подали апеляційні скарги.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 січня та 24 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

03 квітня 2025 року від адвоката Чекмана М. П. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Невідомої Т. О. та Нежури В. А., яка обґрунтована тим, що у розумінні п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України існують обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності суддів, які обумовлені тим, що 30.10.2024 року Київським апеляційним судом у складі колегії суддів Нежури В. А., Невідомої Т. О., Мережко М. В. прийнято постанову у справі №757/10439/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Національного заповідника «Києво-Печерська лавра» ГУ НП у м. Києві, треті особи: Свято-Успенська Києво-Печерська Лавра (чоловічий монастир Української православної церкви), Міністерство культури та стратегічної комунікації України, про зобов`язання усунути перешкоди. За таких обставин, вважає, що головуюча суддя Невідома Т. О та суддя Нежура В. А. вже сформували думку щодо правовідносин у даній справі та під час розгляду поданої апеляційної скарги можуть діяти упереджено.

В той же день, від адвоката Чекмана М. П. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату та час, у зв`язку із зайнятістю в інших справах, які призначені в цей день о 15:00 та 15:10 у Дніпровському районному суді м. Києва. Заяву про відвід просив розглядати за його участі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 ОСОБА_4 та її представник, адвокат Ковальчук Я. В. підтримали заявлений адвокатом Чекманом М. П. відвід, з викладених у ньому підстав.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1. заявив усну заяву про відвід, з посиланням на доводи, викладені адвокатом Чекманом М. П. в заяві про відвід. Також посилався на те, що під час розгляду даної справи йому не було відомо про розгляд справи під головуванням судді Нежури В. А. Також, вважає, що судом застосовано надмірний формалізм при відхиленні клопотання адвоката Чекмана М. П. про відкладення судового засідання, чим позбавлено його права мати представника.

Представник ГУ НП у м. Києві Кирилюк Є. С. та представник Національного заповідника «Києво-Печерська Лавра» адвокат Прокопенко І. І., заперечували проти заявленого відводу, вважали його безпідставним.

Керуючись положеннями п. 7 ч. 1 ст. 40 ЦПК України, якими передбачено, що питання про відвід підлягає невідкладному вирішенню, колегія суддів вважає недоцільним посилання адвоката на відкладення судового засідання з метою його подальшої участі при вирішенні заяви про відвід.

Більш того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1. повідомлений про розгляд справи заздалегідь, поряд з цим, бажаючи мати представника, не вчинив відповідних дій завчасно, а лише на передодні призначеного судового засідання, а саме 02.04.2025 року уклав відповідний договір про надання правничої допомоги.

Зважаючи на вищевикладене та ураховуючи ту обставину, що учасники справи про розгляд справи були повідомлені належним чином, позиція адвоката сповна викладена у поданому відводі, а також ураховуючи, що представник скаржника надав перевагу бути задіяним в розгляді інших справ, призначених пізніше, тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати питання щодо відводу суддів за відсутності представника позивача-1, який не з`явився до суду.

Перевіривши доводи, викладені у заявах про відвід суддів Невідомої Т. О. та Нежури В. А., колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення таких заяв з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 2-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Статтею 36 ЦПК України визначено перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість прийти до висновку що критерієм порушення суб`єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові, у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи

Стосовно об`єктивної неупередженості в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди повинні викликати в учасників цивільного процесу.

Об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо; суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант; наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі, участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення тощо.

Тобто, особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

За правилом ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За таких обставин, сам по собі факт наявності цивільної справи № 757/10439/24 з аналогічними підставами та предметом позову, в якій перегляд здійснювався тим же складом суду, не є достатньою підставою для відводу та не може свідчити про упередженість суду, оскільки розгляд справ зі схожими обставинами не є доказом наявності особистої зацікавленості суддів чи формування наперед визначеної правової позиції, що виключало б їх безсторонність.

Крім того, не є підставою для відводу відхилення судом клопотання адвоката Чекмана М. П. про відкладення судового розгляду, з огляду на те, що таке клопотання залишено судом без розгляду на підставі недодержання адвокатом вимог ч. 1 та 2 ст 183 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що "Судовий розгляд не повинен бути паралізованим лише з причини неявки адвоката, якщо сторона мала реальну можливість забезпечити свою участь іншим чином" (справа Moiseyev v. Russia, § 220-225) .

Отже, посилання на «надмірний формалізм» є необґрунтованим, оскільки суд діяв виключно у межах своїх процесуальних повноважень, забезпечуючи баланс між правом на захист та ефективністю правосуддя. Відмова у задоволенні клопотання була зумовлена, зокрема, відсутністю належного обґрунтування причин неявки адвоката та не порушила жодного з процесуальних прав сторони.

Будь-яких інших посилань на наявність суб`єктивного критерію, тобто, вчинення колегією суддів дій, які б свідчили про прояви упередженості чи небезсторонності, як позивачем, так і його адвокатом, не наведено.

Дослідивши зміст заяви про відвід суддів: Невідомої Т. О., Нежури В. А., у контексті положень ст. 36 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про те, що доводи заявлених відводів зводяться лише до повторного визначення аналогічного складу суду у схожій справі, що саме по собі не є доказом особистої упередженості суддів, та не впливає на їх здатність здійснювати неупереджене правосуддя у межах конкретної справи.

Ураховуючи вищевикладене, в задоволенні заяви ОСОБА_1 та його представника, адвоката Чекмана М. П. про відвід суддів Невідомої Т. О. та Нежури В. А. слід відмовити.

Керуючись ст. 36-37, 39-40, 44, 368 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяви ОСОБА_1 та адвоката Чекмана Микити Петровича, який діє в його інтересах, залишити без задоволення.

Продовжити розгляд справи в тому ж складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова