Провадження № 2/734/6/25 Справа № 734/2132/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 березня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Домашенка Ю.М.,

секретар судового засідання Легкобит І.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання об`єкту незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 06.10.1989 перебувала у шлюбі із відповідачем, який розірвано рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області 18.05.2016. Під час перебування у шлюбі рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради народних депутатів від 21.04.1994 № 50 ОСОБА_2 виділено під забудову земельну ділянку площею 1200 кв. м. по АДРЕСА_1 . Розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації від 14.07.1994 № 153 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на 4 кімнати, житловою площею 50,5 кв. м. та господарських будівель для особистого підсобного господарства, площею 72 кв. м. Згідно з технічним паспортом, складеним 09.09.1997, на вказаній земельній ділянці відображені проектуємі житловий будинок та господарські будівлі, до яких, крім літньої кухні входять сарай, веранда, погріб.

Ввести в експлуатацію та належним чином зареєструвати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями не виявилося можливим, оскільки відповідач відмовляється від прийняття цього будинку до експлуатації та реєстрації права власності.

З огляду на те, що об?єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя, він є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, його будівництво закінчено й він фактично використовується за своїм функціональним призначенням, однак право власності на нього не оформлюється у зв?язку із небажанням відповідача, позивач просить суд визнати зазначений об?єкт незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; здійснити поділ об?єкту незавершеного будівництва, визначивши окремі частини, що підлягають виділу та визнавши право власності ОСОБА_5 на частину будівельних матеріалів, що були використані в процесі будівництва та існують у вигляді об?єкту незавершеного будівництва.

Позивач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки є рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; спірний об`єкт є самочинним будівництвом, що не спростовано позивачем; позивачем не надано доказів використання спільних коштів подружжя для будівництва об`єкту.

Позивачем надано відповідь на відзив, з якої убачається, що спірний об`єкт незавершеного будівництва може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У справі, що розглядається та у справі, яка розглянута Бобровицьким районним судом Чернігівської області, хоча одні і ті ж сторони, підстави позову та предмет спору різні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а відповідач та його представник заперечували проти їх задоволення.

В суді відповідач пояснив, що позивач жодної участі у будівництві не приймала, оскільки тривалий час не працювала та не мала жодних доходів, необхідних для вкладення у будівництво. Житловий будинок збудований за власні кошти його батька.

Також позивач просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивач з позовом звернулася до суду після закінчення визначеного законом трирічного строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд приходить до такого висновку.

З 06.10.1989 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 18.05.2016, яке набрало законної сили 31.05.2016.

Рішенням Козелецької селищної ради народних депутатів від 21.04.1994 № 50 ОСОБА_2 виділено під забудову земельну ділянку площею 1200 кв. м. по АДРЕСА_1 , що підтверджується архівним витягом від 06.07.2016 № Т-113/07-07.

Згідно з Розпорядженням Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області від 14.07.1994 № 153 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на 4 кімнати житловою площею 50,5 кв. м. та господарських будівель для особистого підсобного господарства площею 72 кв. на вказаній земельній ділянці.

В пояснювальній записці до проекту забудови земельної ділянки ОСОБА_2 передбачена забудова земельної ділянки будинком та господарськими будівлями, відповідно до розпорядження Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області від 14.07.1994 № 153, роботи, які необхідно виконати, як по житловому будинку, так і по господарським будівлям та проведення інженерного обладнання.

Як убачається з листа ФОП ОСОБА_6 від 01.02.2021 № 01/21, ним проводилася технічна інвентаризація житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом, складеним 09.09.1997, на плані земельної ділянки, виділеної ОСОБА_2 відображені проектуємі житловий будинок та господарські будівлі.

Згідно з актом встановлення факту постійного проживання та реєстрації від 15.10.2019, ОСОБА_2 з 14.05.1998 по дату складання акту мешкає з реєстрацією по АДРЕСА_1 в житловому приміщенні літня кухня, яка позначена на плані земельної ділянки від 09.09.1997 (технічний паспорт, інвентарний номер 2642) під літ. «В», загальною площею 38,8 кв. м.

Відповідно до акту обстеження фактичного проживання особи від 13.01.2020, ОСОБА_2 прописаний та фактично проживає по АДРЕСА_1 .

З рапорту ДОП Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області Дмитра Матруханова від 30.01.2020 убачається, що в ході виїзду у вечірній час за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що будинок є житловим (у вікнах було світло, будинок опалювався).

Згідно з письмовим поясненням ОСОБА_7 від 30.01.2020, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , її сусідом є ОСОБА_2 . Останній на отриманій змеленій ділянці спочатку збудував «времянку», проживаючи в ній, поступово разом з дружиною і сином збудували основний великий двоповерховий будинок, до якого переїхали давно. ОСОБА_2 продовжує проживати у двоповерховому будинку.

Аналогічне за змістом надала письмове пояснення надала ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебував на обліку у відділ адресних соціальних виплат та одержував житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з жовтня 2015 року по квітень 2018 року (лист Управління соціального захисту населення від 30.01.2020 № 02-241).

У 2001 році за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_2 , встановлені газові прилади: лічильник газу, газова плита, опалювальний котел. Опалювальна площа 35 кв. м. 15.11.2011 встановлено додаткові газові прилади: лічильник газу, плита газова, опалювальний двоконтурний котел та змінилася опалювальна площа на 109,6 кв. м (лист Ніжинського відділення АТ «Чернігівгаз» від 05.03.2020).

Як убачається з рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 26.04.2021, яке набрало законної сили 08.06.2021, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину об?єкту незавершеного будівництва та нерухоме майно ( частину об?єкту незавершеного будівництва житлового будинку, площею 297 кв. м; частину літньої кухні, площею 72 кв. м, розташованих по АДРЕСА_1 ), яке, на думку позивача є спільною сумісною власністю подружжя, відмовлено. Це судове рішення обгрунтоване тим, що визнання права власності на об?єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, яким є спірне нерухоме майно, не допускається. При цьому, у рішенні зазначено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в період шлюбу між сторонами збудований один житловий будинок та господарські будівлі, до складу яких входить і літня кухня.

Відповідно до договору дарування рухомих речей, посвідченого 29.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І. та зареєстрованого у реєстрі за № 559, ОСОБА_9 , як Дарувальник передав безоплатно ОСОБА_2 , як «Обдаровуваному», рухомі речі, а саме, сантехнічне обладнання, обладнання для опалення та будівельні матеріали: лісопродукцію в об`ємі 10 м. куб.; лісопродукцію (дошку) 4 м. куб.; камінь 1000 шт.; блоки розміром 200х600 63 м. куб.; балку двотавр 2 шт.; куток металевий Т-подібний - 210 кг; трубу 240 пог. м.; вікна металопластикові 7 шт.; шифер листи розміром 1500х3000х10 25 шт.; кільце діаметром 1,7 3 шт.; блоки 840 шт.; цеглу силікатну 700 шт.; цемент 2 т; блок фундаментний ФВС 28 шт.; черепицю покрівельний матеріал 180 кв. м. Пунктом 1.4 цього договору передбачено, що предмет договору знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.05.2023 у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_9 про визнання недій сним зазначеного договору дарування відмовлено. У постанові суду зазначено, що суд першої інстанції помилково вважав доведеним те, що предмет договору дарування входить до складу об`єкту незвершеного будівництва по АДРЕСА_1 , щодо якого між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 триває спір про визнання його об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частину незавершеного будівництвом об`єкту.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.09.2024 № 394040955, відомості щодо об`єкту розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Ухвалою суду від 27.06.2024 у справі призначено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: чи можливий розподіл об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ) в натурі між співвласниками, згідно ідеальних часток; чи можливий розподіл будівельних матеріалів, з яких складається зазначений об`єкт незавершеного будівництва з надвірними будівлями та спорудами між співвласниками, згідно ідеальних часток кожного; яка дійсна вартість об`єкту незавершеного будівництва; чи відповідає будівельним, санітарним, пожежним нормам і правилам об`єкт незавершеного будівництва, в якому технічному стані перебувають його конструктивні елементи та яка ступінь готовності об`єкту незавершеного будівництва; чи розташовані за адресою: АДРЕСА_1 об?єкти самочинного будівництва. Якщо так, то які саме.

До суду надійшло клопотання експерта від 12.07.2024 про надання додаткових матеріалів: робочого проекту в повному обсязі у складі пояснювальної записки, архітектурно-будівельних рішень, та основних креслень, кошторисної документації на будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташовано об?єкт незавершеного будівництва; правовстановлюючих документів на об?єкт незавершеного будівництва; дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт (декларації про початок виконання будівельних робіт, тощо) на об?єкт незавершеного будівництва; виконавчої документації (актів приймання виконаних будівельних робіт) на об?єкт незавершеного будівництва; технічного паспорта або інвентаризаційної справи на об`єкт незавершеного будівництва.

Сторонами зазначені у клопотанні документи не було надано з посиланням на їх відсутність у сторін. Клопотань щодо їх витребування, за необхідності залучення спеціалістів для їх виготовлення у разі відсутності від сторін не надходило.

У подальшому, до суду надійшло повідомлення експерта від 22.10.2024 про неможливість проведення експертизи у зв?язку з ненаданням необхідних для проведення експертизи матеріалів та доступу до об?єкту дослідження.

У судовому засіданні експерт Чернігівського НДЕКЦ МВС України Коваленко Т.І., якій було доручено проведення експертизи, повідомила, що за відсутності зазначених у клопотанні додаткових матеріалів, за умови її допуску до об`єкту дослідження, вона могла б надати відповідь лише на питання щодо наявності за адресою: АДРЕСА_1 об?єктів самочинного будівництва.

03.02.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення у справі судової будівельно-оціночної експертизи, яке 24.03.2025 за його ж клопотанням залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка вважається майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування (ч. 1 ст. 57 СК України).

Згідно з положеннями ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Верховний Суд, у постанові від 18.05.2022 у справі № 307/3489/18 (провадження № 61-13067св21) зазначив, що згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

У судовому засіданні, у тому числі і із рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 26.04.2021 встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 в період шлюбу між сторонами збудований один житловий будинок та господарські будівлі. Оскільки це майно набуте подружжям за час шлюбу, воно є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому, відповідачем не спростовано поширення правового режиму спільного сумісного майна на такий об`єкт. Зокрема, позивач, хоча фінансово і не приймала участі в будівництві внаслідок відсутності доходів, однак в цей вона час займалася веденням домашнього господарства. Також позивачем, не доведено, що будівельні матеріали, подаровані відповідачу його батьком ОСОБА_9 за договором дарування від 29.09.2021, входять до складу об`єкту незвершеного будівництва по АДРЕСА_1 .

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п. 5 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», експлуатація закінчених будівництвом об`єктів не прийнятих в експлуатацію заборонюється.

Аналогічна норма закріплена в п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04. 2011 № 461.

Аналіз положень ст. 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами ст. 177-179, 182 цього кодексу, ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

В свою чергу, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Отже новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку, будівлі чи споруди після прийняття їх до експлуатації із моменту державної реєстрації права власності на них.

Верховний Суд у постанові від 25.08.2020 у справі № 760/21223/17-ц зазначив, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 не прийнятий в експлуатацію, тобто є об`єктом незавершеного будівництва.

У постанові Верховного Суду від 28.10. 2019 у справі № 308/2695/16- (провадження № 61-23200св18) зазначено, що системне тлумачення категорій «об?єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст.18 1, п. 6 ч. 1 ст. 346, ст. 350, 351 ЦК України) та «об"єкт незавершеного будівництва» (ст. 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об?єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб?єктивних майнових, а також зобов?язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об?єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов?язки, тому такий об?єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз ст. 60, 63, 69 СК України та ст. 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об?єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об?єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім?ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об?єкта незавершеного будівництва, якщо, ураховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене дає підстави для висновку, що об?єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов, може бути визнаний об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд може визнати право на частину об?єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Оскільки під час судового розгляду не доведено, з яких саме елементів (будівель, споруд), крім житлового будинку та літньої кухні, складається об`єкт незавершеного будівництва, його технічні характеристики, у тому числі площа, чи відповідає він будівельним, санітарним, пожежним нормам і правилам, в якому технічному стані перебувають його конструктивні елементи та яка ступінь готовності; чи можливий його розподіл в натурі між співвласниками; з яких будівельних матеріалів він складається та чи можливий розподіл цих будівельних матеріалів, яка його дійсна вартість, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності у справі суд зауважує, що, застосування положень закону про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

Оскільки в цій справі суд констатував недоведеність позовних вимог, положення закону про позовну давність застосуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 368 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання об`єкту незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07.04.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя Юрій ДОМАШЕНКО