Справа № 646/2474/25
Провадження № 2-с/646/35/2025
У Х В А Л А

08.04.25 м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Серпутько Д.Є., розглянувши заяву, подану представником ОСОБА_1 адвокатом Мица Юрієм Вікторовичем про скасування судового наказу по справі № 646/2474/25, виданого 25.03.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-2» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_1 , за період з 04.10.2021 по 30.05.2023 в розмірі 11693,75 грн та судового збору у розмірі 302,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРМУЛА КОМФОРТА-2», яке розташоване за адресою: 61022, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 93, заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_1 за період з 04.10.2021 року по 30.05.2023 року в розмірі 11693 (одинадцять тисяч шістсот дев`яносто три) гривні 75 копійок, а також витрат по сплаті судового збору в сумі 302 (триста дві) гривні 80 копійок.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу по справі № 646/2474/25, виданого 25.03.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-2» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_1 за період з 04.10.2021 по 30.05.2023 в розмірі 11693,75 грн та судового збору у розмірі 302,80 грн.

Заявниця вважає, що здійснене ТОВ «Формула Комфорта-2» нарахування відповідних сум є необґрунтованим, адже договір з ТОВ «Формула Комфорта-2» ОСОБА_1 не укладала і жодних послуг від ТОВ «Формула Комфорта-2» не отримувала.

Суд розглянувши матеріали справи приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Як встановлено ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2012р., наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

Отже, аналіз норм ЦПК України, які регламентують наказне провадження, дає підстави для висновку про те, що наказне провадження - це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, що має певні особливості, пов`язані з тим, що ця форма забезпечує захист прав та інтересів стягувача, що має документи проти боржника, який не виконує свої зобов`язання. Метою наказного провадження є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, та є ефективним засобом захисту прав боржника у безспірних справах.

При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, після надходження заяви про скасування наказу суд за результатами її розгляду наділений повноваженнями лише на скасування судового наказу, оскільки подання такої заяви свідчить про наявність спору між сторонами. А тому суд вважає за необхідне даний судовий наказ скасувати.

Відтак, проаналізувавши обставини справи та вимоги закону, суд дійшов висновку, що заява про скасування судового наказу підлягає задоволенню, оскільки з матеріалів справи та заяви вбачається, що боржник не визнає наявність заявленої суми боргу перед стягувачем, отже існує спір про право, який підлягає розгляду судом у спрощеному позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Щодо очікуваного понесення заявником судових витрат, які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 121,12 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Судом встановлено, що до заяви додано доказ сплати судового збору у розмірі 121,12 грн, що підтверджується квитанцією від 28.03.2025. При цьому витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені, однак до вказаної заяви не долучено доказів понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу подана та розглядається в порядку наказного провадження.

За змістом положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже заявник (стягувач) за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Суд звертає увагу, що у справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником, зокрема за подання заяви про скасування судового наказу. Відповідна норма також відсутня у Законі України «Про судовий збір».

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування принципу пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України (постанова Харківського апеляційного суду від 14.01.2025 у справі № 627/914/24).

ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника за судовим наказом покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат, зокрема, при скасуванні судового наказу відсутні.

Крім того, у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Отже, правові підстави для стягнення з заявника - ТОВ «Формула Комфорта-2» судового збору, сплаченого ОСОБА_1 при подачі заяви про скасування судового наказу та очікуваних витрат на професійну правничу допомогу, відсутні, з огляду на те, що відповідний порядок не передбачений нормами цивільного процесуального законодавства України.

Керуючись ст.ст. 19, 160, 170, 171 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу по справі № 646/2474/25, виданого 25.03.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-2» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_1 за період з 04.10.2021 по 30.05.2023 в розмірі 11693,75 грн задовольнити.

Скасувати судовий наказ, виданий 25.03.2025 Червонозаводським районним судом м. Харкова по справі №646/2474/25 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_1 за період з 04.10.2021 по 30.05.2023 в розмірі 11693,75 грн та судового збору у розмірі 302,80 грн.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Формула Комфорта-2» право звернення до суду з цими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Є. Серпутько