справа № 757/8738/24 головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
провадження № 22-ц/824/4552/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо передання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» недостовірних відомостей про наявність у ОСОБА_1 фінансових зобов`язань за кредитом, виданим 06 серпня року (іпотечний кредит) в сумі 22 885,67 доларів США. Зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» виключити з кредитної історії ОСОБА_1 інформацію за договором (зазначений в кредитній історії під №8654771), надану АТ КБ «ПриватБанк», що включає: дату видачі кредиту 06.08.2008; суму кредиту 23441.05; поточну заборгованість 22885.67; поточну прострочену заборгованість 22885.67; валюту кредиту - USD; строк дії кредиту до 31.03.2018 та історію погашення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 листопада 2023 року позивач отримав від ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» кредитний звіт, виходячи зі змісту якого ОСОБА_1 станом на 24 листопада 2023 року має поточну прострочену заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 22 885,67 доларів США, що виникла на підставі договору від 06 серпня 2008 року (іпотечний кредит). Разом з цим вказана інформація про наявність у позивача боргу перед відповідачем-1 не відповідає дійсності, оскільки 31 березня 2008 року між AT КБ «ПриватБанк» та позивачем було укладено Договір про іпотечний кредит №КІР0СІ, згідно якого відповідач-1 зобов`язався надати ОСОБА_1 кошти в сумі 110 000,00 грн. строком повернення не пізніше 31 березня 2018 року. 06 серпня 2008 року між тими самими сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №KIF0GI від 31 березня 2008 року, згідно якої залишок заборгованості за кредитом було переведено з гривні у валюту - долар СІЛА, що склало 23 441,04 долари США. 10 липня 2012 року відповідач-2 на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк повернення вказаного кредиту, надіславши позивачу вимогу AT КБ «ПриватБанк» за №30.1.0.0/2-R89, за якою суму боргу вимагалося погасити в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги. У 2020 році відповідач-1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про іпотечний кредит №KIF0GI від 31 березня 2008 року в розмірі 32 564,85 долари США, у т.ч. заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22 885,67 дол. США, заборгованість за відсотками у розмірі 9 679,18 дол. США, а також судові витрати. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі №381/846/20 від 10 вересня 2020 року AT КБ ««ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення вказаної вище заборгованості за кредитним договором №KIF0GI, що включала зокрема борг за тілом кредиту в розмірі 22 885,67 доларів США. Крім того рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі №381/3418/22 від 30 січня 2023 року AT КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 5 727,97 доларів США за кредитним договором №KIFOGI, яка складається з наступного: 5 727,97 доларів СЩА - 3% річних від простроченої суми. Вказані рішення, якими підтверджено безпідставність вимог AT КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KIF0GI, набрали законної сили, а отже достовірно підтверджують, що позивач не має жодних зобов`язань перед відповідачем-1 згідно зазначеного договору. У зв`язку з наявністю некоректної інформації у кредитній історії позивач у листопаді 2023 року звернувся до відповідача-2 із заявою про внесення змін до кредитної історії ОСОБА_1 шляхом вилучення (видалення) інформації про наявність у позивача будь-якої заборгованості за укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 кредитним договором від 06 серпня 2008 року. Листом від 21 грудня 2023 року за №1742 ТОВ «Українське бюро кредитних історій» повідомило позивачу, що звернулося із запитом до AT КБ «ПриватБанк» про проведення коригування за договором. Проте відповідач-1 у відповідь на запит відповідача-2 повідомив, що інформація за договором коректна і виправленню не підлягає. Також у зазначеному листі відповідач-2 повідомив, що вимоги позивача стосовно вилучення з його кредитної історії інформації про заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 22 885,67 доларів США не підлягають задоволенню, але вказані відомості можуть бути вилучені на підставі рішення суду про зобов`язання Бюро видалити інформацію за вказаним кредитним договором. Оскільки наявність некоректної інформації у кредитній історії ОСОБА_1 заборгованості за договором від 06 серпня 2008 року погіршує кредитний рейтинг позивача та перешкоджає отриманню кредитів в інших банках, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, не правильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладені ним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Українське бюро кредитний історій», вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що в кредитній історії позивача міститься інформація про фінансові зобов`язання, а саме про наявну заборгованість позивача, за іпотечним договором від 06 серпня 2008 року перед АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 22 885,67 доларів США.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2020 року залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» із заявою про вилучення інформації, в якій зазначив докази підтвердження того, що інформація в кредитній історії є недостовірною. В заяві позивач послався на рішення судів першої інстанції, які набрали законної сили, і які свідчать про відсутність будь-якої заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк».

Листом від 21 грудня 2023 року за №1742 ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відмовило позивачу у видаленні інформації. Вказало, що інформація про заборгованість відповідно п. 3 ст. 10 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зберігається протягом 10 років.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували виконання зобов`язань за кредитними договорами, зазначеними в позовній заяві, в тому числі доказів, які підтверджують виконання рішень судів про стягнення з позивача заборгованості, на які посилається позивач.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

Кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до закону.

У статті 3 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» закріплено, зокрема, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію; користувачем є юридична особа або фізична особа - суб?єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію.

Відповідно до статті 5 цього Закону джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» Бюро вилучає з кредитної історії інформацію в разі відсутності кредитного правочину або визнання його недійсним.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 не надав доказів відсутності кредитного правочину укладеного 31 березня 2018 року з АТ КБ ««ПриватБанк» №KIFOGI та додаткової угоди до кредитного договору №KIFOGI від 06 серпня 2008 року чи визнання їх недійсним.

Посилання позивача на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі № 381/846/20 від 10 вересня 2020 року за позовом AT КБ «ПриватБанк», яким відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 та рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі № 381/3418/22 від 30 січня 2023 року за позовом ATКБ «ПриватБанк», яким відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 5727,97 доларів США за кредитним договором №KIFOGI, не спростовує факт укладення кредитного договору та наявності заборгованості, оскільки підставою для відмови вищевказаних позовів став пропуск строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № KIF0GI від 31 березня 2008 року.

Доказів, які б підтверджували виконання зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76 - 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.