Справа № 464/6319/24
пр.№ 2/464/408/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Орізон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, інфляційних втрат, 3% річних та матеріальних збитків,

встановив:

позивач Кредитна спілка «Орізон» звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №27 від 30.08.2013 у розмірі 67 483,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.08.2013 між Кредитною спілкою «Орізон» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №27, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4 800,00 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування на умовах, визначених цим договором. Кредитна спілка «Орізон» свої зобов`язання виконала належним чином, надавши відповідачу в користування строком на 12 місяців, а саме з 30.08.2013 до 30.08.2014, кредит у розмірі 4 800,00 грн. Водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував в повному обсязі. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16.08.2019 у справі №464/1421/19 з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон» стягнуто заборгованість за кредитним договором №27 від 30.08.2013 у розмірі 46 434,06 грн. Починаючи з дати видачі кредиту, відповідачем лише частково сплачено нараховані відсотки за користування кредитом та основну суму боргу. За період користування кредитними коштами з 29.04.2020 до 01.06.2022 стягнуто кошти у розмірі 13 124,17 грн., несплачена частина боргу становить 33 309,89 грн. Таким чином, у зв`язку із неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути з нього пеню, інфляційні збитки та 3% річних за користування коштами за період з 10.09.2021 до 10.09.2024 у розмірі 66 233,86 грн., покликаючись на ст. 625 ЦК України та п. 7.3 кредитного договору №27 від 30.08.2013, а також штраф у розмірі 1 249,38 грн. відповідно до п. 7.4 договору, а всього заборгованість у розмірі 67 483,24 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали надіслано учасникам справи, відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за зареєстрованим місцем проживання, відомості про яке отримано в порядку, визначеному ст. 187 ЦПК України).

При цьому, вказана кореспонденція скеровувалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається таким, якому вручено судове рішення.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, статтею 599 ЦК Кодексу передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16.08.2019 у справі №464/1421/19 позов Кредитної спілки «Орізон» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон» заборгованість за кредитним договором №27 від 30.08.2013 у розмірі 46 434,06 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

З вказаного слідує, що законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду, тоді як його невиконання є підставою для встановленої законом відповідальності.

Матеріалами справи підтверджується, що за період з 29.02.2020 до 01.06.2022 з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон» стягнуто заборгованість за користування кредитними коштами на підставі укладеного кредитного договору №27 від 30.08.2013 у розмірі 13 124,17 грн.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має невиконане грошове зобов`язання за кредитним договором №27 від 30.08.2013, укладеним з Кредитної спілкою «Орізон», у розмірі 33 309,89 грн.

За змістом ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому в ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

З аналізу вказаних норм закону випливає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (п.41 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2023 у справі № 752/9858/21, провадження № 61-6097св23).

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц /провадження № 14-241цс19/, від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18 /провадження № 12-116гс19/, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 /провадження № 12-105гс19/).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач (постанова Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 913/618/21).

Відповідачем не надано будь-яких доказів погашення наявного розміру заборгованості за кредитним договором №27 від 30.08.2013 та таких матеріали справи не містять, отже суд приходить до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, нарахування сум інфляційних втрат та 3% річних здійснено Кредитною спілкою «Орізон» за період з 10.09.2021 до 10.09.2024.

Водночас, з розрахунком в частині періоду, за який здійснено нарахування, суд не погоджується, виходячи з наступного.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи.

Відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, період нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання є вірним за період з 10.09.2021 до 23.02.2022.

Виходячи з наведеного, розрахунок 3% річних проводиться за наступною формулою: сума санкції = С x 3% x Д : 365, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Так, сума заборгованості за період з 10.09.2021 до 31.12.2021 становить: 33 309,89 х 3% х 113 : 365 = 309,37 грн; за період з 01.01.2022 до 23.02.2022 становить: 33 309,89 х 3% х 54 : 365 = 147,84 грн., а всього 457,21 грн.

Сума інфляційних нарахувань за вказаний період становить 2 188,33 грн., яку розраховано за наступною формулою: інфляційні нарахування = С х І : 100% - С, де С сума заборгованості, І сукупний індекс інфляції, який становить добуток щомісячних індексів за відповідний період, а саме: 33 309,89 х 106,570% - 33 309,89 = 2 188,33 грн.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати у розмірі 2 188,33 грн., а також 3% річних у розмірі 457,21 грн., а всього заборгованість у розмірі 2 645,44 грн.

Розглядаючи вимогу позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон» пені за період з 10.09.2021 до 10.09.2024 у розмірі 50 010,63 грн., а також штрафу у розмірі 1 249,38 грн., суд вважає за доцільне зазначити наступне.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з умов укладеного між сторонами кредитного договору №27 від 30.08.2013, у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково планового платежу, встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 0,5% відсотків за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу (п. 7.3).

У разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених п. 2.3, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку (п. 7.4).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Подібні висновки щодо неможливості відповідальності за одне й те саме порушення зобов`язання у двох випадках, а саме у виді штрафу та пені, викладені також у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 278/1971/15-ц.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, відтак кредитору при притягненні позичальника до цивільної відповідальності через суд за порушення грошового зобов`язання слід обирати що стягувати: пеню чи штраф.

Разом з тим, пунктом 15 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався та постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено.

Крім того, як зазначалось судом вище, пунктом 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що під час дії воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено до стягнення штраф та пеню, нараховану у період з 10.09.2021 до 10.09.2024, тобто під впровадження та дії в Україні карантину та воєнного стану, відтак, з урахуванням п. п. 15, 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позові в цій частині до задоволення не підлягає.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Таким чином, за подання даного позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Водночас, встановлено, що при зверненні до суду з даною позовною заявою, позивач заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Враховуючи наведені норми законодавства, з урахуванням клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, а також беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до переконання, що з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2 909,29 грн., а з відповідача у розмірі 118,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон» інфляційні втрати у розмірі 2 188 (дві тисячі сто вісімдесят вісім) гривень 30 (тридцять) копійок, 3% річних у розмірі 457 (чотириста п`ятдесят сім) гривень 21 (двадцять одна) копійка, а всього 2 645 (дві тисячі шістсот сорок п`ять) гривень 44 (сорок чотири) копійки.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «Орізон» на користь держави судовий збір у розмірі 2 909 (дві тисячі дев`ятсот дев`ять) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 118 (сто вісімнадцять) гривень 70 (сімдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: Кредитна спілка «Орізон», місцезнаходження: Львівська обл., Золочівський р-н, смт. Підкамінь, вул. Незалежності, 60, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуюча Сабара Л.В.