ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Затишок Сервіс»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Батманова В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023року Товариство з обмеженою відповідальністю «Затишок Сервіс» - Товариство подало позов в суд проти ОСОБА_1 з вимогами про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 3 595,30 грн.

Існування таких вимог Товариство пов`язувало із тим, що між ТОВ «Затишок сервіс» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території №1 від 25 грудня 2016року щодо квартири АДРЕСА_1 . В період з 01 лютого 2020року по 27 листопада 2023року відповідачем було частково сплачено за надані житлово-комунальні послуги позивачу у розмірі 9400,00грн, проте за цей період виникла заборгованість у відповідача, яка складає 3 595,30 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Затишок Сервіс» задоволено в повному обсязі. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачу позивачем надавалися послуги, за які ОСОБА_1 частково сплачував, а тому відповідач у встановлений законом строк не виконав повністю перед позивачем своїх зобов`язань за спожиті житлово-комунальні послуги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

17 січня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024року.

В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції допустив низку процесуальних порушень, які призвели до ухвалення незаконного рішення суду, зокрема не розглянуто його клопотання про залучення співвідповідача у справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги відповідача, заявляв що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

27 лютого 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Між ТОВ «Затишок сервіс» та відповідачем встановилися фактичні відносини, згідно Договору №1 від 25 грудня 2016року про надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території квартири АДРЕСА_1 . Відповідач є власником вказаної квартири.

Відповідач здійснював часткову оплату за отримані житлово-комунальні послуги з 01 лютого 2020року по 27 листопада 2023року в розмірі 9400,00 грн. Проте у повному обсязі відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, за цей період у розмірі 3595,30грн.

Як вбачається з відповідей Мінсоцполітики, Пенсійного фонду України, Управління соціального захисту населення повідомлення про наявність пільговика з боку позивача, нарахування та перерахування коштів здійснювалось відповідно до вимог діючого законодавства.

Як вбачається з відповіді АТ «Державний ощадний банк України» грошових коштів, які були перераховані з боку Мінсоцполітики на пільговика ОСОБА_1 було недостатньо для перерахування на рахунок ТОВ «Затишок Сервіс».

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що грошових коштів, які були перераховані з боку Мінсоцполітики на пільговика ОСОБА_1 було недостатньо для перерахування на рахунок ТОВ «Затишок Сервіс».

Як правову підставу для задоволення позову суд першої інстанції виснував, що ОСОБА_1 позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, які відповідач повинен був сплачувати, проте сплачував не в повному обсязі.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України встановлено тягар утримання майна - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом десятим частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено: обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі - своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 5 тієї ж статі встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ТОВ «Затишок сервіс» надає житлово-експлуатаційні послуги з утримання будинку та прибудинкової території квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачеві.

З виписки з особового рахунку ОСОБА_1 по квартирі АДРЕСА_1 , вбачається існування станом на листопад 2023року боргу у розмірі 3 595,30грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 вказував, що він має пільги на оплату житлово-комунальних послуг.

Водночас, уповноважені державні органи: Мінсоцполітики, Пенсійний фонд України, Управління соціального захисту населення на виконання ухвал суду надали пояснення та підтвердили, що суми пільг стосовно пільговика ОСОБА_1 нараховані та виплачені на рахунок пільговика в АТ «Ощадбанк» в повному обсязі.

На виконання ухвали суду АТ «Ощадбанк» повідомив, що грошових коштів, які були перераховані з боку Мінсоцполітики на пільговика ОСОБА_1 було недостатньо для перерахування на рахунок ТОВ «Затишок Сервіс».

Судом першої інстанції перевірено як факт наявності пільг у відповідача, так і повноту нарахування та виплати пільг уповноваженими державними органами стосовно ОСОБА_1 , що підтверджується письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.

Отже, суми пільг нараховані та виплачені уповноваженими державними органами на рахунок пільговика в АТ «Ощадбанк» в повному обсязі, але виплата на рахунок Товариства з боку АТ «Ощадбанк» не здійснювалась.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас ОСОБА_1 не надав доказів, які б підтверджували відсутність у нього заборгованості за житлово-комунальні послуги перед позивачем.

Тож, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що ОСОБА_1 позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, які відповідач повинен був сплачувати, проте сплачував не в повному обсязі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що суд першої інстанції не розглянув його клопотання про залучення співвідповідача у справі.

Однак такі доводи не є обґрунтованими з огляду на те, що відповідно до частини першої статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням саме позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Заразом, ОСОБА_1 є відповідачем у справі, а тому у розумінні процесуального закону не наділений правом клопотати про залучення до участі у справі співвідповідача.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025року.

Судді: