Справа № 367/5383/24
Провадження №2/367/1405/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Андрійченко В.В.,

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Роман Іванович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася ОСОБА_1 до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Р.І. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича перебуває на виконанні ВП № 64450365 від 17.02.2021 року, сторонами якого є - ОСОБА_1 (боржник), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС», код за . Про існування даного виконавчого провадження за ВП № 64450365 від 17.02.2021 року дізнався на сайті Єдиного реєстру виконавчих проваджень. Відповідно до постанови про передачу виконавчого провадження за ВП №64450365 від 16.09.2021 р. видану приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Романом Івановичем виконавче провадження було передано до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Романа Івановича, що підтверджується постановою про прийняття виконавчого провадження за № 64450365 від 16.09.2021 р. З моменту відкриття виконавчого провадження боржник змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 . З моменту відкриття виконавчого провадження відповідач змінив назву, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.05.2024 р., та відповідно до цього змінив назву з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС». У матеріалах виконавчого напису відсутні докази на підставі яких між ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі Договору № 2250/К про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 21.05.2020 року до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», ідентифікаційний код юридичної особи 37616221 далі іменований - стягувач, заборгованість за кредитним договором №001-99924-290513 від 01.06.2013р. Її ніхто не повідомляв про наявність таких договорів про відступлення права вимоги, а ні ПАТ «Дельта Банк», а ні ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Суму яка підлягає стягненню,що становить 16 705,88грн. вона також не визнає, жодним доказом вона не підтверджена. Виконавчий напис не містить ні оригіналу, а ні копії кредитного договору №001-99924-290513 від 29.05.2013 року, а відтак приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. не мав права вчиняти виконавчий напис №17226 від 01.02.2021 року. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 17226, виданий приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, в якому запропоновано звернути стягнення з громадянки ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка є боржником за кредитним договором № 001-99924-290513 від 29.05.2013 року, укладеним з ТОВ «СВЕА ФІНАНС», , який є стягувачем за виконавчим провадженням № 64450365 та стягнути із відповідача понесені судові витрати, а саме: 8000,00грн. витрати на правничу допомогу та 968,96грн. судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру.

В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду її представник - адвокат Цокало Т.М. подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, не заперечує проти заочного розгляду справи судом, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ТОВ «СВЕА ФІНАНС» в судове засідання не забезпечив явку свого представника. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Роман Іванович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис 01 лютого 2021 року про звернення стягнення з громадянина України, яким є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є боржником за кредитним договором № 001-99924-290513 від 01.06.2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору № 2250/К про відступлення права вимоги за кредитними договорами від 21.05.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», ідентифікаційний код юридичної особи: 37616221, далі іменоване стягувач, заборгованості за кредитним договором № 001-99924-290513 від 01.06.2013 року. Строк платежу за кредитним договором № 001-99924-290513 від 01.06.2013 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 22.05.2020 року по 31.01.2021 року. Сума заборгованості складає 16205,88 грн., що складається: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9947,60грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 6258,28 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на корить стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 16705,88грн.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 64450365 від 17.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським Олегом Володимировичем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 17226, виданий 01.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» заборгованість в сумі 16705,88грн., згідно кредитного договору від 01.06.2013 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк».

Згідно постанови про прийняття виконавчого провадження № 64450365 від 16.09.2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Роман Іванович прийняв до свого провадження виконавче провадження № 64450365 з примусового виконання виконавчого напису № 17226, виданий 01.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» заборгованість в сумі 16705,88грн., згідно кредитного договору від 01.06.2013 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк»

Зі свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 09 листопада 2022 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що здійснено відповідний актовий запис № 546. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини: « ОСОБА_4 ».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа за кодом ЄРДПОУ: 37816221 має назву Товариство з обмежено відповідальністю «СВЕА ФІНАНС».

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови.

Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17.

Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Позивач зазначає, що не визнає заборгованості. Крім того, нотаріусом порушені норми законодавства щодо вчинення виконавчого напису.

Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того, не подано і кредитного договору, нотаріально посвідченого, згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом.

Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими.

Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, а саме: витрати , пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 8000,00грн.

В матеріалах справи міститься копія договору № 932 про надання правничої допомоги від 10 квітня 2024 року, укладений між адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною та клієнтом ОСОБА_1 , згідно умов якого клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта в тому числі надавати правову допомогу та представляти його інтереси в суді.

Згідно поданого акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 до договору № 932 про надання правничої допомоги від 10.04.2024 року складеного 03 червня 2024 року, надано наступні послуги: надання усної консультації 10.04.2024р. (фіксована оплата) 1000,00грн.; підготовка та написання адвокатського запиту вих.№3140/ЗПТ від 11.04.2024 року до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Романа Івановича 11.04.2024 року (фіксована оплата) - 500,00 грн.; надання повторної усної консультації 17.05.2024 року (фіксована оплата) - 500,00 грн.; підготовка та написання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає і виконанню 02.06.2024 р. по 03.06.2024 р. (фіксована оплата) - 6000,00 грн. Станом на 03.06.2024 р. надано і правничої допомоги: на суму 8000,00 грн.

Згідно квитанції № 932 від 17 травня 2024 року вбачається, що адвокат Цокало Тетяна Михайлівна прийняла від ОСОБА_1 за договором № 932 про надання правничої допомоги від 10.04.2024 р 8000,00грн.

На думку суду, є підстави для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, клопотань щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду не надходило.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 968,96грн. за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 15, 16, 18, 387, 536, 625, 1048, 1212, 1213, 1215 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 141, 142, 247, 263-265, 268, 280-282, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Роман Іванович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 17226, виданий приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, в якому запропоновано звернути стягнення з громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка є боржником за кредитним договором № 001-99924-290513 від 29.05.2013 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , який є стягувачем за виконавчим провадженням № 64450365.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , місце знаходження: 03126, м. Київ, бул. Вацвала Гавела, буд. 6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,96грн. за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , місце знаходження: 03126, м. Київ, бул. Вацвала Гавела, буд. 6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 понесені витрати на правничу (правову) допомогу адвоката в розмірі 8000,00грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза