Справа № 466/745/24
Провадження № 2/466/313/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Комарницької В.-М.В.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

25.01.2024 ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в якому просив визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина до якої входить майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 м2. За життя ОСОБА_6 був складений заповіт на все своє майно, що посвідчувався 01 лютого 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гошко Іриною Ярославівною. Спадкоємцем за вищевказаним заповітом є племінник спадкодавця позивач ОСОБА_4 . У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з таких причин, що йому не було відомо про наявність заповіту. Крім, того позивач дізнався про те, що його двоєрідний дядько ОСОБА_2 , подав до Шостої Львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом як спадкоємець п`ятої черги спадкування після смерті ОСОБА_6 . Позивач 06.07.2023 звернувся до Шостої Львівської державної нотаріальної контори з заявою щодо оформлення спадщини. Листом за №02-14 від 07.07.2023 Державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Яблонською О. В. відмовлено відкривати спадкову справу у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та рекомендовано для вирішення питання щодо отримання свідоцтва про право на спадщину звернутись до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 скерував на адресу суду відзив, в якому зазначив про безпідставність позовних вимог та просив в позові відмовити, обґрунтовуючи це тим, що позивачу було відомо про наявність заповіту та про включення його в коло спадкоємців за заповітом. Зазначає, що поважність причин пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини позивачем належними та допустимими доказами не підтверджена, а відтак такі є неповажними. Крім того, стверджує, що слідкувати за строками прийняття спадщини покладається виключно на спадкоємців, оскільки прийняття спадщини є правом, а не обов`язком.

Відповідач ОСОБА_5 подав до суду відзив у якому позовні вимоги позивача заперечив та зазначив, що позивач був обізнаний щодо наявності відносно нього заповіту, про що сам неодноразового наголошував у родинному колі. зазначив, що всі документи його дядька ОСОБА_6 зберігав у себе позивач, в тому числі і заповіт. Вважає, що факт пропуску строку для прийняття спадщини є підставою для усунення від права на спадкування позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що позивач про заповіт дізнався випадково, коли прибирав в квартирі померлого в кінці червня 2023 року. Позивач здійснював догляд за дядьком, оплачував комунальні послуги, привозив продукти, робив поточні ремонти в квартирі, але про те, що останній склав на нього заповіт він не знав, нотаріусом позивач про наявність заповіту теж не повідомлявся. Зазначив, що відповідачі з померлим не спілкувались, оскільки були з ним в неприязних стосунках.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні щодо позову заперечили, пояснили, що всі пояснення позивача не відповідають дійсності. Сам позивач повідомив всіх членів сім`ї про наявність заповіту. Зазначив, що померлий був переконаний, що заповіт складений на трьох спадкоємців, оскільки в день складення заповіту померлий повідомив відповідачів, що склав заповіт ще на ОСОБА_4 , який сам оплатив всі нотаріальні послуги. Всі документи перебували у останнього, тому він точно знав про наявність заповіту. Стверджував, що позивач приховував від інших спадкоємців смерть ОСОБА_6 і поховав його, з померлим позивач не проживав, тому не може стверджувати що фактично прийняв спадщину.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засіданні надав пояснення аналогічні змісту раніше поданого відзиву, просив в позові відмовити та пояснив, що померлий зловживав алкогольними напоями, внаслідок чого міг до кінця не усвідомлювати свої дії. Зазначає, що після складення заповіту на ОСОБА_4 померлий зателефонував йому та повідомив що додав до заповіту ще одного спадкоємця ОСОБА_4 , оскільки останній його доглядав. Смерть дядька позивач приховав від усіх. Стверджував, що позивач не міг не знати про заповіт, оскільки померлий сам про це всім казав, крім того ОСОБА_6 сам не міг піти до нотаріуса та скоріш за все разом з ним тоді був позивач.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , який є дядьком позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 43,2 м2.

Згідно з копією заповіту, датованого 01.02.2021, ОСОБА_6 заповів все своє майно ОСОБА_4 .

Зі змісту витягу про знятих з реєстрації у житловому примішенні/будинку осіб від 11.01.2023 вбачається, що ОСОБА_6 з 30.07.2013 до дня смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

11.01.2023 Шостою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області відкрито спадкову справу №12/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

23.01.2023 до Шостої Львівської державної нотаріальної конторои Львівської області звернувся ОСОБА_5 (який є племінником ОСОБА_6 ) з заявою про прийняття спадщини.

14.02.2023 до Шостої Львівської державної нотаріальної конторои Львівської області звернувся ОСОБА_2 (який є двоюрідним братом ОСОБА_6 ) з заявою про прийняття спадщини.

05.07.2023 року позивач з заповітом звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської Ірини Романівни та подав заяву про прийняття спадщини на що йому було повідомлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 заведена 11.01.2023 у Шостій Львівській державній нотаріальній конторі.

Позивач 06.07.2023 звернувся до Шостої Львівської державної нотаріальної контори з заявою щодо оформлення спадщини.

Листом за №02-14 від 07.07.2023 Державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Яблонською О. В. відмовлено у відкритті спадкової справи у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та рекомендовано для вирішення питання щодо отримання свідоцтва про право на спадщину звернутись до суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст. 1218 ЦК України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦПК України, за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 (справа№ 565/1145/17) зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Такий правовий висновок висловлений також Верховним Судом у постанові від 13.03.2020 № 314/2550/17.

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 26.07.2021 у справі № 405/7058/19 наголосив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Також вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.11.2024 у справі № 330/761/21, дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що заповіт померлий склав давно та лише змінював його у зв`язку зі зміною адреси. Зазначила, що померлий розповідав про те, що він склав заповіт на позивача і відповідача ОСОБА_2 , оскільки позивач нібито витратив багато коштів на поховання матері померлого. Стверджує, що її чоловік під час написання заяви про прийняття спадщини повідомляв нотаріуса про всіх можливих спадкоємців, в тому числі і про ОСОБА_4 . Натомість останній взагалі приховав від усієї родини смерть ОСОБА_6 та розповів про його смерть вже після похорону.

Суд зазначає, що такі покази свідка жодним чином не спростовують аргументів позивача щодо незнанням ним про наявність заповіту та не доводять протилежного.

Інші доводи сторін не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків.

Таким чином, зазначені позивачем обставини, а саме його необізнаність про наявність заповіту на його ім`я, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та суд вважає їх поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, протилежного належними та допустимими доказами не підтверджено.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що заповіт є формою волевиявлення, яка свідчить про бажання спадкодавця передати своє майно певній особі. Така особа не завжди може бути обізнана про наявність заповіту, а тому обмеження її будь якими строками може бути порушенням волі померлого, що не допускається цивільним законодавством та нівелює саму природу заповіту.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Всебічність та повнота, зокрема, передбачають з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності у будь-якого доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Враховуючи викладене, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, а право позивача на спадщину є доведеним суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними та визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно пункту 3 частини другої цієї статті у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна ціна позову становила 1211,20 грн, яку слід солідарно стягнути з відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1268, 1270-1272 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 211, 223, 247, 259, 263, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Львові, терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя О. І. Баєва