Справа № 602/46/25
Провадження № 2/602/122/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі -

головуючого судді Наумчука В.А.,

за участю:

секретаря с/з Майхрук Н.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Сідорова В.М.,

представника відповідача Басок Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Лановецький міський голова Казновецький Роман Володимирович, про визнання незаконним розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення,

в с т а н о в и в:

16 січня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Сідорова В.М., за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Лановецький міський голова Казновецький Роман Володимирович, про визнання незаконним розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка займає посаду директора Комунальної установи «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг». Розпорядженням міського голови №248 від 31.10.2024 до неї застосовано дисциплінарне стягнення - оголошено догану за порушення трудової дисципліни, яке полягало згідно з цим розпорядженням у самовільному залишенні позивачкою робочого місця на тривалий час 20.09.2024. Однак, позивачка вважає, що будь-яких порушень трудової дисципліни не вчиняла, оскільки того дня, 20.09.2024, вона як директор комунальної установи брала участь у форумі в м. Тернопіль, організованому Тернопільською ОВА спільно з БО «Благодійний фонд «Стабілізейшен Суппорт Сервісез» за підтримки Агентства ООН у справах біженців в Україні, на підставі листів-запрошень організаторів, наказу по комунальній установі, виконуючи відповідні доручення міського голови та інших посадових осіб Лановецької міської ради. У зв`язку з цим застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді догани вважає незаконним.

Просить визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » № 248-к від 31.10.2024.

Разом з тим, просить суд вирішити питання розподілу понесених нею судових витрат, а саме сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.

У встановлений судом строк, 04.02.2025, Лановецькою міською радою подано відзив. Згідно з поданим відзивом відповідач позову не визнає. У своїх запереченнях вказує, що доручення про прийняття участі у форумі 20.09.2024 в м. Тернопіль позивачці не надавалося, відповідного розпорядження міський голова також не надавав. Директор комунальної установи Кушнір Р.М. самовільно залишила робоче місце на тривалий час у зв`язку з несанкціонованим відбуттям у службове відрядження, що стало фактом вчинення винного порушення трудової дисципліни (відповідних пунктів посадової інструкції позивачки), а також містило ознаки протиправної поведінки і за своїм змістом складає дисциплінарний проступок. Факт відсутності позивачки на робочому місці у робочий час 20.09.2024 встановлено безпосередньо міським головою, який теж був присутній на форумі, що проводився того дня у м. Тернопіль. Відповідач стверджує, що позивачка вже неодноразово раніше самовільно залишала своє робоче місце, відбуваючи на певний строк до іншого населеного пункту без відповідного на те розпорядження міського голови, про що відповідачу стало відомо із позовної заяви. Вважає оскаржуване розпорядження міського голови № 248-к від 31.10.2024 законним та обґрунтованим. Просить відмовити у позові повністю.

Щодо заявлених позивачкою витрат на правову допомогу вважає їх завищеними та необґрунтованими, оскільки до позовної заяви не долучено документів, які підтверджують їх сплату.

17 лютого 2025 року до суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, яка подана у встановлений судом строк. У відповіді на відзив представник позивачки вказує зокрема на те, що: міський голова Казновецький Р.В. видав розпорядження від 20.09.2024 № 223-к «Про надання письмового пояснення», сам перебуваючи у цей час у відрядженні; у доповідній записці першого заступника міського голови Задерея Р. не зазначено, ким саме виявлено та зафіксовано факт відсутності на робочому місці позивачки 20.09.2024; щодо тверджень відповідача про те, що йому лише із позовної заяви стало відомо про самовільне залишення позивачкою робочого місця у 2022-2023 роках, то це спростовується звітами директора КУ «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг», які розміщені на офіційному сайті відповідача, де детально розписано участь позивачки як директора комунальної установи у методичних заходах, семінарах нарадах, - у тих випадках, як і у випадку участі позивачки у форумі 20.09.2024 накази на відрядження не оформлювалися у зв`язку з відсутністю закладених у кошторисі коштів на відшкодування видатків на відрядження; позивачка як директор КУ «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг» перебуває у трудових відносинах не з відповідачем, а з комунальною установою, вона є її директором і водночас працівником цієї установи.

21 лютого 2025 року до суду надійшло заперечення представника відповідача, у якому стверджується, що: обов`язки міського голови, який перебував 20.09.2024 у відрядженні, не покладалися на іншу посадову особу, оскільки таке відрядження було короткостроковим; просить суд звернути увагу на п. 5.2 Розділу V «Взаємовідносини (зв`язки) за посадою» посадової інструкції директора КУ «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг», у якому передбачено, що на час відсутності директора у зв`язку з відпусткою, хворобою або іншими поважними причинами виконання його обов`язків покладається відповідно до розпорядження міського голови; позивачка, як убачається з копій наказів, доданих до позовної заяви, неодноразово залишала робоче місце у 2022-2023 роках, твердження представника позивачки про те, що посадовим особам відповідача про це було відомо із тексту звіту керівника установи є недоречними, оскільки керівник комунальної установи повинен письмово (офіційно) узгоджувати з міським головою робочі (організаційні) питання, як це вимагає посадова інструкція; поїздка позивачки 20.09.2024 у м. Тернопіль на форум є, по суті, службовим відрядженням, яке мало бути погоджене з міським головою, якому позивачка як директор комунальної установи є підконтрольною; при накладенні дисциплінарного стягнення відповідачем було дотримано вимоги ст. 149 КЗпП України щодо отримання письмових пояснень від порушника трудової дисципліни.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Лановецький міський голова Казновецький Р.В. своїм процесуальним правом не скористався, пояснення по суті спору суду не надав.

Ухвалою суду від 21.01.2025 відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.02.2025. Встановлено відповідачу та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача строк для надання відзиву та пояснення. Встановлено позивачу та відповідачу строки для подання відповіді на відзив та заперечення.

У судовому засіданні 25.02.2025 оголошувалася перерва до 03.04.2025.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Лановецький міський голова Казновецький Р.В. не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що проти задоволення позову заперечує та повністю підтримує аргументи, викладені відповідачем у відзиві і запереченні.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Сідоров В.М. позовні вимоги підтримали повністю з мотивів, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Позивачка додатково пояснила, що у вересні 2024 року організаторами та співорганізаторами форуму «Соціальна сфера в умовах війни: виклики та перспективи, кращі практики для громад Тернопільської», проведення якого було заплановано на 20.09.2024 у м.Тернопіль, Лановецькій територіальній громаді та Лановецькому міському голові були надіслані листи-запрошення на участь у форумі. На вказані листи міським головою та посадовими особами міської ради накладалися резолюції «до відома» та «до відповідного реагування». Виконавцем/співвиконавцем у цих резолюціях зазначалася у т.ч. і вона як директор комунальної установи. Тому 20.09.2024 вона не залишала самовільно робоче місце, а взяла участь у форумі у межах своїх службових повноважень на запрошення відповідних установ/організацій на підставі резолюцій міського голови згідно з наказом директора КУ «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг» від 18.09.2024 №116-од. Просила суд звернути увагу на зміст листа Благодійного фонду «Стабілізейшен Суппорт Сервісез» від 16.09.2024 №09-27, у якому організатори просили міського голову залучити до участі у форумі персонально її як директора комунальної установи. Стверджувала, що вона напередодні особисто повідомила міського голову про намір взяти участь у форумі і він не висловив щодо цього жодного заперечення, ні тоді, ні на самому форумі, у якому він також як і позивачка брав участь.

Представник позивача у судовому засіданні додатково пояснив суду, що КУ «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг» є окремою юридичною особою, а не структурним підрозділом міської ради, яка є її засновником. У діях позивачки відсутній склад дисциплінарного проступку, оскільки вона, беручи участь у форумі за профілем своєї службової діяльності, діяла відповідно до покладених на неї завдань та обов`язків, передбачених Положенням про комунальну установу та посадовою інструкцією директора установи.

У судовому засіданні представник відповідача, Басок Н.В. проти позову заперечувала з мотивів, викладених у відзиві та запереченні. Додатково пояснила, що дійсно листи-запрошення на участь у форумі надходили від організаторів/співорганізаторів на адресу Лановецької міської ради, у т.ч. лист, де була пропозиція забезпечити участь у заході позивачки як директора комунальної установи, але це були рекомендації, міський голова не вирішував відряджати позивачку 20.09.2024 для участі у зазначеному форумі, відповідного розпорядження про це не видавав. Резолюція міського голови «до відповідного реагування», накладена на лист БФ «Стабілізейшен Суппорт Сервісез» від 16.09.2024 №09-27, згідно з якою позивачка визначена співвиконавцем, насправді означала «до відома». Окрім того, позивачка не повідомляла міському голові про своє вибуття у відрядження того дня і не погоджувала з ним це, самовільно видавши наказ про участь у заході. Тим самим порушила пункт 1.5 посадової інструкції щодо підконтрольності міському голові. Видання наказів директором комунальної установи входить до його повноважень, однак накази на відпустки, відрядження мають в обов`язковому порядку погоджуватися з міським головою. Покликалася на розпорядження міського голови у період 2023-2024 років, якими позивачка направлялася міським головою у відрядження. У всіх інших випадках, коли позивачка як директор комунальної установи видавала накази про участь у подібних заходах без відповідного письмового розпорядження міського голови, остання, на її думку діяла самовільно з перевищенням своїх повноважень. Разом з тим, зазначила, що наказ директора КУ «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг» від 18.09.2024 №116-од «Про участь у форумі «Соціальна сфера в умовах війни»» міським головою не скасовувався як не скасовувалися і аналогічні накази №155-од від 13.12.2022, №49-од від 24.04.2023, №101-од від 07.08.2023, згідно з якими позивачка брала участь у семінарах, тренінгах тощо. Стосовно зазначених наказів, виданих позивачкою у період 2022-2023 роках, відсутність заходів відповідного реагування зі сторони відповідача пояснювала спливом значного проміжку часу і тим, що відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача дізналися про їх існування лише з позовної заяви у цій справі. У діях позивачки, яка самовільно полишила своє робоче місце, наявний склад дисциплінарного проступку, оскільки вони порушують пункти 1.5, 5.2 посадової інструкції директора позивачки, з положень яких випливає обов`язок директора КУ «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг» погоджувати свою відсутність на робочому місці з міським головою. Разом з тим, зазначила, що пункт 5.2 посадової інструкції застосовується у разі, якщо відсутність директора є тривалою (два дні і більше). Тоді виконання обов`язків останнього має покладатися на іншу особу відповідно до розпорядження міського голови, а директор комунальної установи має з цією метою письмово повідомляти міського голову про такі обставини. Також зазначила, що вказівок/доручень зі сторони відповідача чи міського голови, які б прямо забороняли позивачці брати участь у форумі, запланованому на 20.09.2024 у м.Тернопіль, чи які б скасовували її участь у цьому форумі, не було.

Суд заслухав пояснення учасників справи, дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.

Згідно з наказом по Територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лановецького району від 15.12.2020 №165 ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора територіального центру (а.с. 11).

Рішенням Лановецької міської ради від 24.12.2020 №101 вирішено прийняти з 01.01.2021 Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лановецького району з наявною штатною чисельністю до комунальної власності міської ради. Пунктом 5 цього рішення введено до складу засновників Лановецьку міську раду (а.с. 66-67).

Як убачається з пояснень сторін, викладених у заявах по суті справи, розпорядженням міського голови від 11.01.2021 №06-од продовжено трудові відносини з позивачкою на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лановецького району.

Рішенням Лановецької міської ради №382 від 26.03.2021 Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Лановецького району реорганізовано шляхом перетворення в Комунальну установу «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг» Кременецького району Тернопільської області (далі у тексті - Центр) та затверджено Положення Комунальну установу «Лановецький територіальний центр надання соціальних послуг» Кременецького району Тернопільської області (а.с. 12-16, 68-69).

Положенням про Центр передбачено, що Центр утворюється для здійснення соціального обслуговування та надання соціальних послуг громадянам, які перебувають у складних життєвих обставинах і потребують сторонньої допомоги за місцем проживання, в умовах стаціонарного, тимчасового або денного перебування (абз. 8 п. 1 Положення про Центр).

За п. 7 Положення про Центр основними завданнями Центру, серед іншого, є забезпечення якісного соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

Центр відповідно до визначених цим Положенням завдань, зокрема: створює умови для навчання та підвищення кваліфікації працівників, які надають соціальні послуги (п.8 Положення про Центр).

Згідно з п. 20 Положення Центр забезпечує для працівників, які надають соціальні послуги, серед іншого, створення належних умов для професійної діяльності (у тому числі підвищення кваліфікації, супервізії).

Центр є юридичною особою з дня державної реєстрації, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства України, печатку, штампи та бланки зі своїм найменуванням.

Центр очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади в установленому порядку Лановецьким міським головою (п.13 Положення про Центр).

Пунктом 14 Положення про Центр передбачено, що директор Центру, зокрема:

- організовує роботу Центру, несе персональну відповідальність за виконання покладених на Центр завдань, забезпечує проведення моніторингу та оцінку якості надання соціальних послуг, визначає ступінь відповідальності працівників; здійснює контроль за повнотою та якістю надання соціальних послуг особам/сім`ям відповідно до державних стандартів і нормативів (підпункт 1);

- укладає договори, діє від імені Центру і представляє його інтереси (підпункт 4);

- видає у межах своєї компетенції накази (в т.ч. щодо здійснення (припинення) обслуговування громадян), організовує і контролює їх виконання (підпункт 7);

- забезпечує проведення атестації працівників в порядку, визначеному законодавством, та сприяє підвищенню їх кваліфікації (підпункт 13).

Зміст службових (посадових) обов`язків директора Центру, його завдання, права, обов`язки, відповідальність та взаємовідносини (зв`язки) за посадою визначені Посадовою інструкцією, затвердженою Лановецьким міським головою 01.12.2021 (а.с. 31-32).

Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників Центру затверджені наказом директора від 09.07.2021 №84-ад за погодженням з головою профкому первинної профспілкової організації Центру (а.с. 33-36).

Також встановлено, що розпорядженням міського голови від 31.10.2024 №248-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » (далі у тексті оскаржуване або спірне розпорядження) застосовано дисциплінарне стягнення оголошено догану директору Центру за самовільне залишення робочого місця на тривалий час (20 вересня 2024 року з 10.00 по 16.00) у зв`язку із несанкціонованим відбуттям у службове відрядження, що стало перевищенням своїх повноважень та фактом винного вчинення істотного порушення трудової дисципліни (пункти 1.5, 2.1.16, 4.1 Посадової інструкції), а також містить ознаки протиправної поведінки і за своїм змістом складає дисциплінарний проступок (а.с. 17).

Отже, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо притягнення позиваки до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни.

Трудова дисципліна, підстави і порядок притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни врегульовані нормами Кодексом законів про працю України (далі у тексті КЗпП України), якими, зокрема, визначено таке.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України).

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (ст. 147 КЗпП України).

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ст. 147-1 КЗпП України).

Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП України).

До застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Статтею 150 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) зроблено висновок, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18) зроблено висновок, що порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №452/970/17 (провадження № 14-157цс19) зроблено висновок, що роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином.

Отже, перш за все у цій справі слід з`ясувати чи мало місце порушення трудової дисципліни зі сторони позивачки і у чому конкретно воно проявилося. І якщо таке було, то необхідно також перевірити чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Під час судового розгляду установлено, що у вказані у спірному розпорядженні дату та період часу позивачка дійсно була відсутня за місцезнаходженням Центру, оскільки у цей час перебувала в м. Тернопіль, де брала участь у форумі «Соціальна сфера в умовах війни: виклики та перспективи, кращі практики для громад Тернопільської області», організованому Благодійною організацією «Благодійний фонд «Стабілізейшен Суппорт Сервісез» спільно з Тернопільською обласною військовою адміністрацією (далі у тексті - Форум).

Наведені вище обставини визнаються (не заперечуються) учасниками справи.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження слідує, що у провину позивачці ставиться дисциплінарний проступок, який на думку роботодавця полягає у «самовільному залишенні нею робочого місця на тривалий час (20 вересня 2024 року з 10.00 по 16.00) у зв`язку із несанкціонованим відбуттям у службове відрядження, що стало перевищенням своїх повноважень».

Підставою застосування до позивачки дисциплінарного стягнення зазначено, зокрема, пункт 1 розділу І, пункт 1 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затв. Наказом Мінфіну від 13.03.1998 №59, пункт 13 Положення про центр, пункти 1.2, 1.5, 2.1.16, 4.1, 4.2 Посадової інструкції.

Пунктом 4.1 Посадової інструкції визначено, що директор несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання службових обов`язків, що передбачені цією посадовою інструкцією, перевищення своїх повноважень, відповідно до Кодексу законів про працю України.

Згідно з пунктом 4.2 Посадової інструкції директор може бути притягнутий до дисциплінарної, матеріальної, цивільної, адміністративної та кримінальної відповідальності, визначеної законодавчими актами.

Таким чином, з огляду на вказані вище пункти Посадової інструкції підставами для притягнення директора Центру до дисциплінарної відповідальності є: а) неналежне виконання або невиконання службових обов`язків; б) перевищення своїх повноважень.

Іншими пунктами Посадової інструкції, які вказані підставою для оголошення догани позивачці у спірному розпорядженні, визначено таке.

У пункті 1.2 Посадової інструкції вказується на те, що директор призначається та звільняється з посади розпорядженням Лановецького міського голови.

Згідно з пунктом 1.5 Посадової інструкції при виконанні посадових обов`язків директор є відповідальний і підзвітний міській раді та підконтрольний міському голові.

При цьому, у чому проявляється підконтрольність директора Центру міському голові, який механізм, межі і процедура здійснення такого контролю, а також які конкретні обов`язки у зв`язку з цим покладаються на директора Центру згаданому вище пунктом не визначено.

Системний аналіз положень Посадової інструкції дозволяє зробити висновок, що з пунктом 1.5 кореспондується лише її пункт 2.1.16, у якому зазначено обов`язок директора виконувати доручення, у т.ч. міського голови, з чого також слідують повноваження останнього контролювати виконання своїх доручень, наданих директору Центру.

Разом з тим, у цій справі не встановлено тієї обставини, що Лановецький міський голова давав доручення позивачці не брати участь/утриматися від участі у Форумі.

У зв`язку з цим, суд вважає неспроможним аргументи представника відповідача про те, що взявши участь у Форумі (вибувши 20.09.2024 у службове відрядження до м. Тернопіль) без попереднього погодження з міським головою, позивачка тим самим порушила пункт 1.5 Посадової інструкції в частині її підконтрольності міському голові, оскільки такі аргументи є довільним розширеним трактуванням представником відповідача змісту службових обов`язків директора Центру, адже ні Посадовою інструкцією, ні нормами законів чи підзаконних нормативно-правових актів не передбачений обов`язок директора Центру/директора комунальної установи погоджувати свою участь у подібних заходах/вибуття у службове відрядження з міським головою (представником власника) чи отримувати від нього дозвіл (санкцію) на такі дії.

Суд зауважує, що притягнення особи до дисциплінарної відповідальності має ґрунтуватися фактах невиконання (неналежного виконання) чітко визначених, наскільки це можливо з урахуванням специфіки діяльності, трудовим договором обов`язків. В інакшому випадку застосування дисциплінарного стягнення до працівника за порушення не визначених обов`язків або обов`язків, визначених занадто широко та узагальнено, які власник або уповноважений ним орган можуть трактувати на свій розсуд, порушуватиме принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права, і який, серед іншого, дозволяє особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд також проаналізував доводи відповідача щодо перевищення позивачкою своїх повноважень, у зв`язку з чим дійшов такого висновку.

Так, відповідач стверджує, що видавши наказ від 18.09.2024 №116-од «Про участь у форумі «Соціальна сфера в умовах війни» без погодження з міським головою позивачка тим самим перевищила свої повноваження, оскільки вибула у службове відрядження на підставі власного наказу. На думку представника відповідача, вибуття у службове відрядження директором Центру має здійснюватися у тому ж порядку, що і надання відпустки за розпорядженням міського голови.

Поняття «перевищення повноважень» нормами КЗпП України не врегульовано.

Разом з тим загальноприйнятим у юриспруденції є розуміння цього поняття як дій працівника (службової/посадової особи), які явно виходять за межі наданих цій особі прав або повноважень.

Зі змісту пункту 1 розділу І та пункту 1 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 № 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 №362) слідує, що: службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника державного органу, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства); направлення працівника підприємства у відрядження здійснює керівник цього підприємства або його заступник.

Таким чином, з урахуванням згаданих вище норм вибуття у службове відрядження керівника підприємства здійснюється на підставі його наказу чи розпорядження.

Виняток з цього правила встановлений пунктом 2 вищезгаданої Інструкції, згідно з яким рішення про службове відрядження посадових осіб та державних службовців (у тому числі керівників центральних і місцевих органів виконавчої влади та Секретаріату Кабінету Міністрів України) приймають особи, визначені згідно із законодавством відповідним нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України.

Пунктом 1.1 Посадової інструкції передбачено, що директор Центру є службовою особою комунальної установи, тобто працівником Центру.

Згідно з п. 2.1.7 Посадової інструкції директор видає у межах своєї компетенції накази (в т.ч. щодо здійснення (припинення) обслуговування громадян), організовує і контролює їх виконання.

Аналогічне повноваження директора Центру передбачене пп. 7 п. 14 Положення про центр.

У зв`язку з цим, суд зауважує, що зазначені вище документи не містять жодних застережень чи обмежень щодо права директора Центру видавати накази про своє вибуття у відрядження.

Суд також установив, що 17.09.2024 на електронну адресу Лановецької міської ради та міського голови Казновецького Р.В. надійшов лист №09-27 від 16.09.2024 виконавчої директорки Благодійної організації «Благодійний фонд «Стабілізейшен Суппорт Сервісез» В.Вершиніної, у якому вона дякує за реєстрацію для участі у форумі «Соціальна сфера в умовах війни: виклики та перспективи, кращі практики для громад Тернопільської області» та, окрім того, просить долучити окремих представників міської ради, серед яких вказана Р.Кушнір директор Центру, тобто позивачка. Просить представників міської ради, які планують долучитися, зареєструватися для участі у заході за відповідним посиланням (а.с. 23, 75-76).

Зазначений лист був зареєстрований у системі електронного документообігу відповідача «Master». 18.09.2024 міським головою визначено співвиконавців листа, серед яких позивачка ОСОБА_1 , та накладено резолюцію «До відповідного реагування». Наведене підтверджується знімком з екрана комп`ютера, долученим відповідачем до відзиву (а.с. 78), а також поясненнями учасників справи, наданими у судовому засіданні.

18 вересня 2024 року позивачка видала наказ №116-од «Про участь у форумі «Соціальна сфера в умовах війни» та 19.09.2024 здійснила реєстрацію для участі у Форумі, що підтверджується її поясненнями, викладеними у позовній заяві та наданими у судовому засіданні, а також копією згаданого наказу та роздруківкою електронного листа підтвердженням реєстрації (а.с. 27, 24 на звороті).

Суд вважає слушними доводи позивачки, що отримавши офіційно, за допомогою системи електронного документообігу, лист організатора Форуму, у якому містилося прохання залучити до участі у заході її персонально, з резолюцією «До відповідного реагування» міського голови, доручення якого директор Центру зобов`язаний виконувати в силу приписів п. 2.1.16 Посадової інструкції, вона сприйняла це як керівництво до дії.

Таким чином, твердження представника відповідача про те, що насправді зміст адресованої позивачці резолюції міського голови на листі-запрошенні на Форум №09-27 від 16.09.2024, означав «До відома», спростовуються матеріалами справи.

Підставою для видання наказу директора Центру від 18.09.2024 №116-од, окрім згаданого вище листа, також вказані: лист Тернопільської ОВА від 06.09.2024 №05-9325/14, адресований територіальним громадам, лист БО «Благодійний фонд «Стабілізейшен Суппорт Сервісез» від 11.09.2024 №09-23/10, адресований міському голові, лист Тернопільського обласного центру соціальних служб від 18.09.2024 №01-02-30/549, адресований у т.ч. Центрам надання соціальних послуг області, копії яких долучені до позовної заяви (а.с. 20-25).

Згідно з концепцією Форуму його метою визначено: створення платформи для представників ОМС, ОДВ, недержавного сектору, працівників соціальної сфери, надавачів соціальних послуг задля обміну досвідом, обговорення викликів, кращих практик та перспектив розвитку соціальних послуг, а також реагування на прогалини в наданні соціальних послуг з метою оптимізації наявних ресурсів у Тернопільській області. Учасниками Форуму, окрім його організаторів, задекларовано: Мінсоцполітики України, Агентство ООН у справах біженців в Україні, Відділи соцзахисту населення Тернопільської, Чортківської, Кременецької РВА, Центри надання соціальних послуг регіону, голови/заступники ОТГ Тернопільської області, Управління/відділи соціального захисту населення регіону, Національна сервісна служба в Тернопільській області, НГО, ЗМІ (а.с. 37).

У матеріалах справи також міститься Проект програми Форуму (а.с. 38-39).

З огляду на його мету, програму та коло учасників, цей Форум безпосередньо стосувався мети діяльності Центру, його завдань та функцій, визначених Положенням про Центр, керівником якого є позивачка.

Таким чином позивачка на підставі листів-запрошень організаторів/співорганізаторів Форуму (документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства), резолюції (доручення) міського голови та згідно з наказом від 18.09.2024 №116-од, виданим нею як директором Центру, вибула 20.09.2024 у інший населений пункт (м. Тернопіль) для участі у заході з метою виконання своїх службових обов`язків, визначених Положенням про Центр та Посадовою інструкцією.

Зазначений наказ не був скасований чи оскаржений в установленому порядку міським головою.

Наведені вище обставини виключають наявність дисциплінарного проступку в діях позивачки, про який стверджує сторона відповідача.

Отже, роботодавець не довів фактів порушення трудової дисципліни позивачкою у цій справі, що свідчить про неправомірність (протиправність) оскаржуваного розпорядження.

Оскільки суд установив відсутність дисциплінарного проступку, який ставився у провину позивачці у цій справі, то суд не з`ясовує питання чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Відтак позов слід задовольнити повністю.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення у цій справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Поряд з цим, за змістом висновків ЄСПЛ, викладених у рішеннях по справах «Трофимчук проти України» та «Серявін та інші проти України», обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивачка просить вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до положення ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, який був сплачений позивачкою згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 71916226 від 15.01.2025.

Щодо витрат на правову допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другоюстатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

До позовної заяви додано копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР №000320 від 28.09.2018; Договору № 000320/02.01 про надання професійної правничої допомоги, укладеного між позивачкою ОСОБА_1 (клієнтом) та адвокатом Сідоровим В.М. від 02.01.2025 (далі у тексті Договір); ордера серії ВО №1095404 від 15.01.2025, виданого адвокатом Сідоровим В.М. на надання правничої допомоги ОСОБА_1 ; Розрахунку суми гонорару (вартості послуг) за надану правову допомогу ОСОБА_1 (далі у тексті - Розрахунок); адвокатського запиту адвоката Сідорова В.М. від 15.01.2025, адресованого відповідачу (а.с. 39 на звороті - 42).

Зі змістуДоговору, укладеного між позивачкою ОСОБА_1 (клієнтом) та адвокатом Сідоровим В.М. від 02.01.2025, убачається, що: предметом цього Договору є, зокрема, представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства (п. 1.4 Договору); вартість надання правової допомоги за цим Договором становить 10000,00 грн у справі щодо визнання незаконним розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення відносно клієнта (п.2 Договору).

У наданому Розрахунку міститься детальний опис наданих послуг із зазначенням часу, витраченого адвокатом на надання відповідних послуг.

Згідно з Розрахунком адвокат надав позивачці наступні послуги:

- зустріч з клієнтом, вивчення наданих клієнтом матеріалів, надання консультацій щодо суті спору, необхідних документів для підготовки позову (кількість витраченого часу 1 год; вартість 500 грн);

- складання та подання адвокатського запиту до Лановецької міської ради (кількість витраченого часу 1 год; вартість 500 грн);

- пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах (кількість витраченого часу 4 год; вартість 2000 грн);

- складання позовної заяви з урахуванням вартості написання інших заяв по суті справи, зокрема відповіді на відзив (кількість витраченого часу 8 год; вартість 4000 грн);

- представництво інтересів клієнта у суді, участь у судових засіданнях (фіксована вартість 2500 грн);

- оформлення додатків до позовної заяви (кількість витраченого часу 1 год; вартість 500 грн).

Загальна вартість наданих послуг становить 10000 грн.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України суд дійшов висновку, що надані представником позивачки зазначені вище докази підтверджують понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 10000,00 гривень.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) викладено висновок про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (п. 7.8 постанови).

У поданому суду відзиві містяться заперечення відповідача щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, які мотивовані тим, що позивачкою не долучені підтвердні документи про сплату таких витрат. Вказано, що послуги є завищеними, однак не обґрунтовано з огляду на які обставини та критерії. Процитовано положення ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо розумності гонорару, а також міститься покликання висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.07.2021 у справі №200/7763/19-а, щодо того, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення усі понесені нею витрати на професійну правову допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З приводу заперечень відповідача щодо розміру заявлених позивачкою витрат на правову допомогу суд зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності проявляється, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У зв`язку з цим, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.05.2023 у справі №761/3390/19 (провадження № 61-8491св22) міститься висновок про те, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Що стосується критеріїв співмірності та розумності витрат на правову допомогу, заявлених позивачкою, то суд, ураховуючи те, що позивачка, будучи керівником юридичної особи публічного права, змушена була звертатися за юридичною допомогою адвоката, оскаржуючи безпідставне, як встановлено судом у цьому рішенні, притягнення її до дисциплінарної відповідальності посадовою особою органу місцевого самоврядування. При цьому, аналізуючи кількість витраченого адвокатом часу, вартість наданих послуг за одиницю часу, суд ураховує, що адвокат у цій справі: з метою представництва та захисту інтересів позивачки звертався до відповідача з адвокатським запитом, складав та подавав до суду позовну заяву та, відповідаючи на заперечення відповідача, - відповідь на відзив; з цією метою аналізував значну кількість документів: листи, накази, розпорядження, положення, посадову інструкцію, правила внутрішнього трудового розпорядку, які мають локальну дію і не використовуються на всій території України, у зв`язку з чим зміст яких не міг йому бути відомий раніше; брав участь у двох судових засіданнях по справі; у заявах по суті справи та поясненнях, наданих у судовому засіданні, викладених у письмовому вигляді, покликався на відповідну судову практику Верховного Суду. У зв`язку з цим, суд не вважає заявлений позивачкою розмір витрат на правову допомогу завищеним.

Натомість, вказуючи про те, що вартість наданої правової допомоги позивачу є завищеною, представник відповідача не довела та не обґрунтувала неспівмірності таких витрат.

За таких обставин, з урахуванням співмірності та розумності розміру судових витрат, їхньої дійсності та необхідності, з огляду на конкретні обставини справи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, публічний інтерес, виходячи з принципів справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень.

На підставі викладеного вище, статей 139, 147-150 КЗпП України, Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Мінфіну від 13.03.1998 №59, керуючись ст. 2, 12, 13, 80, 81, 89, 133, 137, 141258, 259, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області Казновецького Р.В. «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » № 248-к від 31 жовтня 2024 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської областіна користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської областіна користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень (десять тисяч гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПОЗИВАЧКА: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивачки: адвокат Сідоров Віталій Михайлович, АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ВІДПОВІДАЧ: Лановецька міська рада Кременецького району Тернопільської області, місцезнаходження вул. Незалежності, буд. 34, м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - міський голова Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області Казновецький Роман Володимирович, вул. Незалежності, буд. 34, м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області.

Повний текст рішення складено 08 квітня 2025 року.

Суддя: В. А. Наумчук