Справа № 603/94/25
Провадження №2/603/97/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.,

секретар судового засідання Бішко І. М.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І. Я., звернувся до суду з позовом до Монастириської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки у порядку спадкування.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що після смерті його баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на чотири земельні ділянки загальною площею 0,4667 га, призначені для ведення особистого селянського господарства, які були передані останній у приватну власність рішеннями Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області 6 сесії 22 скликання від 28.12.1996 року та 8 сесії 3 скликання від 09.04.2000 року. Вказану спадщину прийняла дочка спадкодавця ОСОБА_3 , яка розробила проекти землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок, однак за життя не встигла їх затвердити та зареєструвати речове право на вказані земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача ОСОБА_3 померла і після її смерті відкрилася спадщина на вищевказані земельні ділянки. Позивач прийняв зазначену спадщину, як спадкоємець за заповітом, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 за життя не завершила процес приватизації та не зареєструвала право власності на зазначені земельні ділянки. Окрім того, нотаріусом встановлено розбіжність у поданих документах, оскільки в рішенні Задарівської сільської ради від 28.12.1996 року ОСОБА_2 вказана як ОСОБА_4 . З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. Судові витрати позивач покладає на себе.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 19.02.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі та витребувано в Монастириської державної нотаріальної контори копії спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Андрусенко І. Я. в підготовче засідання не з`явилися, проте в позовній заяві представник позивача просить розглянути справу за їхньої відсутності.

Представник відповідача - Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, з обставинами, викладеними в позові, погоджується.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення в справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Судом встановлені такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.10.1965 року батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказано ОСОБА_6 і ОСОБА_3 .

25.11.1963 рокуОСОБА_6 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно 07.02.2024 року. Після укладення шлюбу мати позивача змінила прізвище « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ».

Відповідно до посвідки про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказано ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Із копії погосподарської книги с. Задарів за 2001-2005 роки (особовий рахунок НОМЕР_4 ) видно, що разом із ОСОБА_4 (голова домогосподарства), 1921 р. н., проживали її дочка - ОСОБА_3 , 1940 р. н. (мати позивача), зять - ОСОБА_6 , 1938 р. н. (батько позивача), онук ОСОБА_1 , 1965 р. н. (позивач), невістка ОСОБА_12 , 1973 р. н., правнука ОСОБА_13 , 1993 р. н.

Із копії облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки (№ 0204-1) видно, що головою домогосподарства було вказано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згодом внесено виправлення і по батькові зазначено « ОСОБА_14 ». У відомостях про повне вибуття вказано, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 , видане Задарівською сільською радою від 22.02.2011 року.

Отже, судом встановлено, що у свідоцтві про народження позивача, у свідоцтві про смерть, а також в погосподарській книзі с. Задарів за 2001-2005 роки матір позивача зазначена як ОСОБА_3 , а в свідоцтві про шлюб і посвідці про народження вона вказана як ОСОБА_7 .

Крім того, судом встановлено, що у погосподарській книзі с. Задарів за 2001-2005 роки, а також в обліковій картці об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки (№ 0204-1) баба позивача зазначена як ОСОБА_4 , у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_5 від 22.02.2011 року вказана якОСОБА_2 , а в посвідці про народження матері позивача ОСОБА_11 .

Зі змісту архівного витягу з протоколу 6 сесії 22 скликання Задарівської сільської Ради Монастириського району Тернопільської області від 28.12.1996 року видно, що Задарівською сільською радою вирішено передати громадянам у приватну власність земельні ділянки згідно зі списком (рішення від 28.12.1996 року «Про хід приватизації земельних ділянок на території сільської Ради»). В доданому до цього архівного витягу списку громадян міститься запис про передання ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,60 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку, 0,35 га для особистого підсобного господарства (площа, яка знаходиться у постійному користуванні 0,08 га).

Із архівного витягу з протоколу 8 сесії 3 скликання Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 09.04.2000 року видно, що Задарівська сільська рада вирішила збільшити земельні ділянки із резервного фонду окремим жителям с. Задарів площею від 0,05 га до 0,25 га (рішення № 37 від 09.04.2000 року «Про збільшення земельних ділянок жителям сіл Задарів та Сеньків із земель резерву та земель запасу»). В долученому до вищевказаного архівного витягу списку жителів села Задарів, яким збільшено земельні ділянки, міститься запис № 139 про передання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,17 га.

Відповідно до листа Монастириської міської ради № 203/02-16 від 31.01.2025 року цільове призначення вищезгаданої земельної ділянки площею 0,17 га за даними земельно-шнурової книги с. Задарів для особистого селянського господарства.

Згідно з копією земельно-шнурової книги с. Задарів ОСОБА_2 , серед іншого, належали чотири земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,52 га, зокрема 0,09 га, 0,19 га, 0,07 га та 0,17 га.

Баба позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 22.02.2011 року.

Відповідно до довідки № 763 від 12.12.2024 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , 1940 р. н. (мати позивача), зятем ОСОБА_6 , 1938 р. н., онуком ОСОБА_1 , 1965 р. н. (позивач), невісткою ОСОБА_12 , 1973 р. н., правнукою ОСОБА_13 , 1993 р. н., правнукою ОСОБА_15 , 1995 р. н., правнуком ОСОБА_5 2000 р. н.

Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори № 133/01-16 від 14.03.2025 року після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу № 38 за 2024 рік.

Як видно з матеріалів вищевказаної спадкової справи за життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 18.08.2004 року секретарем виконкому Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області Жилавою Є. В. (реєстровий № 145), відповідно до якого вона заповіла усе своє майно ОСОБА_3 .

20.02.2024 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері. Свідоцтво про право на спадщину не було видано у зв`язку зі смертю спадкоємця ОСОБА_3 .

Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 21.05.2024 року.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 08.02.2024 року старостою сіл Задарів, Красіїв, Сеньків Чортківського району Тернопільської області Козьорою І. І. (реєстровий № 8-8), відповідно до якого вона заповіла усе майно своєму синові ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки № 764 від 12.12.2024 року, виданої виконавчим комітетом Монастириської міської ради, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_1 , 1965 р. н. (позивач), невісткою ОСОБА_12 , 1973 р. н., онукою ОСОБА_13 , 1993 р. н., онукою ОСОБА_15 , 1995 р. н., онуком ОСОБА_5 2000 р. н., правнуком ОСОБА_6 2011 р. н.

Батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 .

Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори № 133/01-16 від 14.03.2025 року після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу № 147 за 2024 рік.

Як видно з матеріалів вищевказаної спадкової справи 02.07.2024 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Станом на 14.03.2025 року свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Поряд з цим, постановою завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 590/02-31 від 30.12.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на земельні ділянки, призначені для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0790 га, 0,1500 га, 0,1662 га та 0,0715 га, що були передані у приватну власність ОСОБА_2 рішенням Задарівської сільської ради від 28.12.1996 року, у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 за життя не розробила технічну документацію на земельні ділянки, не зареєструвала речове право на них. Окрім того, нотаріусом встановлено розбіжність у поданих документах, оскільки в рішенні Задарівської сільської ради від 28.12.1996 року ОСОБА_2 вказана як ОСОБА_4 .

Внесення даних вищевказаних земельних ділянок до Державного земельного кадастру підтверджується долученими до матеріалів справи витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 16.05.2024 року, № НВ-024 від 20.05.2024 року, № НВ-024 від 24.05.2024 року та № НВ-024 від 20.05.2024 року, згідно з якими земельним ділянкам площею 0,0715 га, 0,1662 га, 0,1500 га та 0,0790 га, призначеним для ведення особистого селянського господарства, розташованим на території с. Задарів Чортківського району Тернопільської області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.04.2024 року, присвоєно кадастрові номери :02:002:0591, :02:002:0592, :02:002:0595 та :02:002:0593 відповідно.

Інформаційним листом № 2003/02-16 від 26.11.2024 року Монастириської міської ради позивачу відмовлено в завершенні процедури приватизації, зокрема, в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Так, за результатом розгляду заяви позивача щодо затвердження технічної документації із землеустрою встановлено, що із поданих документів видно, що ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , але по батькові останньої у рішенні Задарівської сільської ради від 28.12.1996 року зазначено « ОСОБА_16 ». Окрім того, поданими документами не підтверджується, що ОСОБА_5 є спадкоємцем ОСОБА_2 . У зв`язку з наведеним позивачу рекомендовано звернутись з відповідною позовною заявою до суду.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У силу ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Як вбачається зі змісту ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Абзацом 2 п. 1 Перехідних положень ЗК України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В постанові від 20.03.2019 року в справі № 350/67/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації.

Про те, що до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, Верховний Суд також вказав, зокрема, в постанові від 23.11.2022 року в справі № 752/1229/21.

За змістом ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (аніж ті, що визначені в ч. 1 ст. 315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (абз. 1 п. 2 постанови).

Поряд з цим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року в справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) викладено висновок про те, що в справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, встановлення факту є передусім питанням доведення обставин, що входять до предмета доказування в справі, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке встановлення не є необхідним.

Схожий за змістом висновок викладено в поставі Верховного Суду від 29.05.2024 року в справі № 206/851/23.

Судом встановлено, що рішенням 6 сесії 22 скликання Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 28.12.1996 року «Про хід приватизації земельних ділянок на території сільської Ради» ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства. Водночас у вказаному рішенні по батькові ОСОБА_2 помилково зазначено як « ОСОБА_16 », замість правильного « ОСОБА_14 ». Вказаний юридичний факт породжує правовий наслідок і від нього залежить виникнення майнових прав у позивача, зокрема отримання права на завершення процедури приватизації зазначених земельних ділянок в порядку спадкування.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, що передбачено ч. 1 ст. 1235 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що бабі позивача ОСОБА_2 рішеннями Задарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 28.12.1996 року та від 09.04.2000 року, серед іншого, передано у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,52 га, до яких входять, зокрема, земельні ділянки площею 0,0715 га, 0,1662 га, 0,1500 га та 0,0790 га, призначені для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території с. Задарів Чортківського району Тернопільської області,кадастрові номери :02:002:0591, :02:002:0592, :02:002:0595 та :02:002:0593 відповідно. ОСОБА_2 за життя не завершила процес приватизації та не зареєструвала право власності на зазначені земельні ділянки.

Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину, до складу якої входять вищевказані земельні ділянки, прийняла її дочка ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заповітом, спадщину прийняв. Дані про спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визнати за ним право на завершення процедури приватизації вищевказаних земельних ділянок у порядку спадкування.

Судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору, залишити за позивачем.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 200, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1225, 1233-1236, 1241, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст. ст. 116, 125 ЗК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення процедури приватизації земельних ділянок, які були передані у власність ОСОБА_2 , а саме:

- земельної ділянки площею 0,0715 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території с. Задарів Чортківського району Тернопільської області, кадастровий номер :02:002:0591;

- земельної ділянки площею 0,1662 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території с. Задарів Чортківського району Тернопільської області, кадастровий номер :02:002:0592;

- земельної ділянки площею 0,1500 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території с. Задарів Чортківського району Тернопільської області, кадастровий номер :02:002:0595;

- земельної ділянки площею 0,0790 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території с. Задарів Чортківського району Тернопільської області, кадастровий номер :02:002:0593.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач: Монастириська міська рада, місцезнаходження: вул. Шевченка, 19, м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області, .

Головуючий суддя І. М. Галіян