Справа № 141/56/25
Провадження № 2/141/96/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Демченко І.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі Позивач) через представника Мих В.О. звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 54322,50 грн.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує таким: 03.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і Відповідачем укладений кредитний договір № 6741127, згідно з умовами якого Відповідач отримав 15000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. Договір укладений в електронній формі. Відповідач не виконав умов кредитного договору. 26.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ, на підставі якого Позивачу передано право вимоги до Відповідача. Сума заборгованості складає 54322,50 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 15000 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків 37822,50 грн, прострочена заборгованість за комісією 1500 грн.

Просить стягнути з Відповідача зазначені суми заборгованості.

Ухвалою суду від 30.01.2025 р. року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Заперечення проти позову мотивовані таким: Позивач не надав докази зарахування коштів на картковий рахунок, який належить Відповідачу, зокрема, відсутні докази від банківської установи про рух коштів; розрахунок заборгованості не відповідає вимогам до первинних документів, які встановлені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.5.6 Положення про оперативну діяльність в банках України і п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Зазначає також, що Позивачем не надані докази отримання Відповідачем листа на електронну адресу та смс-повідомлення для входу на сайт кредитодавця, отже, в матеріалах справи відсутні докази укладення договору в електронному вигляді. Вказує на відсутність доказів того, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме Відповідачу, доказів реєстрації Відповідача в інформаційно-електронній системі суб`єкта електронної комерції, і заперечує проти врахування наданих Позивачем доказів як паперових копій електронних доказів.Крім того, не погоджується з правомірністю нарахування Позивачем комісії за надання кредиту і зазначає, що розмір встановлених договором відсотків не є співрозмірним сумі кредиту та є непомірним тягарем для Відповідача, і джерелом отримання невиправданих прибутків кредитором.

З урахуванням наданого Відповідачем відзиву Позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, а саме: у АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо перерахування Відповідачу кредитних коштів. Відповідач проти заявленого клопотання заперечив. Ухвалою суду від 03.03.2025 клопотання Позивача задоволено, витребувана в АТ КБ «Приватбанк» інформація щодо надходження на банківську карту Відповідача кредитних коштів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини:

03.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і Відповідачем укладений договір № 6741127 про споживчий кредит. Відповідно до п.1.1 договору Товариство зобов`язується на умовах, визначених цим договором, надати Позичальнику (Відповідачу) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом в строки, визначені договором. Сума кредиту згідно з п.1.2 договору складає 15000 грн. Строк кредиту визначається п.1.3 договору і складає 105 днів з 03.12.2023 р., і складається з пільгового і поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів і завершується 18.12.2023, проценти протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 1,65% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом цього періоду. Поточний період складає 90 днів, настає з дня, наступного за завершенням пільгового періоду і закінчується 17.03.2024, проценти протягом поточного періоду нараховуються за ставкою 3,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом цього періоду.

Пунктом 1.5 договору визначена сума загальних витрат за кредитом окремо за пільговий період 5212,50 грн, і за весь період кредитування 52462,50 грн, і орієнтована реальна річна процентна ставка.

Крім того, п.1.5.1 договору встановлена комісія за надання кредиту: 1500 грн.

Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 516874*27.

Як вбачається з копії договору про споживчий кредит № 6741127 від 03.12.2023, Відповідач підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором «118359».

Додатками до Договору є Графік платежів, в якому наведена інформація про дату видачі кредиту 03.12.2023, і дату погашення кредиту 17.03.2024, в яку підлягає сплаті сума 67462,50 грн, в т.ч. сума кредиту 15000 грн, проценти за користування кредитом 50962,50 грн, комісія за надання кредиту 1500 грн, Заява на отримання кредиту на умовах, які відповідають умовам договору, і контактні дані Позичальника.

Відповідно до платіжного доручення 116786391 від 03.12.2023 платником ТОВ «Мілоан» перераховані 15000 грн на платіжну карту 516874*27, отримувач ОСОБА_1 , призначення платежу: кошти згідно договору 6741127.

02.04.2025 до суду надійшли витребувана ухвалою від 03.03.2025 в АТ «ПриватБанк» інформація, з якої вбачається, що банківська картка № НОМЕР_1 була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Також наданою банком інформацією підтверджується надходження на рахунок 03.12.2023 коштів в сумі 15000 грн.

26.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і Позивачем був укладений договір відступлення права вимоги № 104-МЛ, відповідно до п.1 якого ТОВ «Мілоан» відступило Позивачу право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Зокрема, витягом з реєстру боржників підтверджено відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 6741127 від 03.12.2023 в загальній сумі 45322,50 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 15000,00 грн, заборгованість за процентами 37822,50 грн, за комісією 1500 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно зі ст.3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Ст.12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Отже, підписання договору від 03.12.2023 Відповідачем з використанням електронного підпису (одноразовим ідентифікатором) свідчить про його укладення сторонами і досягнення згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Згідно з ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що матеріалами справи підтверджується надання Відповідачу в користування кредитних коштів в розмірі і на умовах, встановлених в договорі № 6741127 від 03.12.2023. Доказів повернення суми кредиту ТОВ «Мілоан» (первісному кредитору) або Позивачу Відповідач не надав.

Нарахування процентів за користування кредитом, згідно з розрахунком заборгованості, наданим Позивачем, відповідає умовам договору.

Щодо доводів Відповідача, наведених в запереченнях, суд зазначає, що Відповідач посилається лише на недоведеність вимог Позивачем, але факт укладення договору, отримання кредитних коштів та неповернення кредиту фактично не заперечує. Відповідач також не надав ніяких доказів на спростування обставин, на яких ґрунтується позовна заява, або обґрунтованих зауважень до наданого Позивачем розрахунку, зокрема, власного розрахунку.

Наданий Позивачем розрахунок заборгованості має довідковий характер, є за своєю сутністю аналітичним документом, складеним Позивачем в односторонньому порядку для звернення до суду з цим позовом, тому він і не повинен відповідати вимогам до первинного документу.

Доводи Відповідача щодо відсутності доказів укладення договору саме Відповідачем спростовуються фактом отримання Відповідачем коштів в обумовленій договором сумі на свою банківську карту.

Підписавши кредитний договір, Відповідач підтвердив свою обізнаність та згоду з його умовами, зокрема з розміром процентів, встановлених договором. Як зазначено вище, в договорі не лише встановлений розмір процентів, але і чітко зазначена сума, яка підлягає поверненню, тому посилання Відповідача на свою правову необізнаність є безпідставними.

Щодо позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту:

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Отже, наведені норми стверджують право кредитодавця встановлювати в договорі і вимагати сплати від позичальника комісій за додаткові та супутні послуги, пов`язані, зокрема, з наданням кредиту.

Однак ні з договору, ні з інших матеріалів справи не вбачається надання позивачем відповідачу будь-яких додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з наданням кредиту.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку кредитодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Тобто надання кредитних коштів позичальнику є виконанням кредитодавцем зобов`язання, яке він взяв на себе, уклавши кредитний договір, і яке і складає зміст договору кредиту.

Таким чином, умова про встановлення комісії за надання кредиту в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною, а позовна вимога про стягнення комісії за надання кредиту задоволенню не підлягає.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 09.12.2019 по справі № 524/5152/15-ц: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику».

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладені обставини, оцінивши наявні у справі докази, керуючись нормами законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 52822,50 грн, в тому числі за сумою кредиту 15000 грн, за сумою процентів 37822,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 273, 279, 352, 354 ЦПК, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (рахунок НОМЕР_3 в АТ «КредіАгріколь Банк», МФО 300614) заборгованість за кредитним договором № 6741127 від 03.12.2023 року в сумі 52822 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот двадцять дві) грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати зі сплати судового збору в сумі 2189 (дві тисячі сто вісімдесят дев`ять) грн 93 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул.Смаль-Стоцького,1, корп.28.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя І.В. Демченко