Справа № 521/5324/25
Номер провадження № 2-о/521/289/25
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

03 квітня 2025 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Леонов О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи та встановлення факту реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території України

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси засобами поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи та встановлення факту реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території України та просить суд:

- встановити факт реєстрації 29.09.2014 року шлюбу, який зареєстрований Відділом записів актів цивільного стану міста Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим між громадянином України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця міста Сімферополь, Автономна Республіка Крим) та громадянкою України ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Джанкой, Автономна Республіка Крим), про що 29.09.2014 року складено актовий запис № 4;

- встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Джанкой, Автономна Республіка Крим, дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті - місто Джанкой, Автономна Республіка Крим.

Після надходження заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою (п.1 ч.1 ст. 318 ЦПК України).

Крім того, заява має відповідати вимогам, передбаченим ст. 175 та 177 ЦПК України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Для розгляду заяв про встановлення фактів народження або смерті на тимчасово окупованій території України законодавством визначено спеціальний порядок, урегульований статтею 317 ЦПК України.

Частиною першою статті 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VII від 07 травня 2022 року, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України.

4) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1, 2 і 3 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Згідно з п.3 ч.1, ч.2 ст.318 ЦПК України, до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, додаються докази, що підтверджують факт та докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, але заявником не зазначено та не надано такі докази.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Велика Палата ВС також звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 у справі № 320/948/18).

09.03.2022 Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України та Офісом Генерального прокурора було прийнято спільний наказ № 177/450/46 «Про затвердження Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції України, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини під час воєнного стану на території України».

Наказ набрав чинності - 11 березня 2022 року.

Даний Порядок визначає механізм взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції України, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України під час перевірки обставин смерті людини під час воєнного стану на території України.

Із вказаного документа вбачається, що для реєстрації смерті особи попередньо необхідно одержати лікарське свідоцтво про смерть за формою № 106/о або фельдшерську довідку про смерть за формою № 106-1/о.

Для встановлення факту смерті людини та отримання в подальшому лікарського свідоцтва про смерть потрібно звернутися до закладів охорони здоров`я та/або органів Національної поліції України. Таке звернення необхідно здійснити за місцем смерті особи.

Залежно від обставин смерті, а також активності бойових дій на території, де особа померла, лікарське свідоцтво про смерть може видаватися також працівниками бюро судово-медичної експертизи.

Таким чином, однією з підстав для проведення державної реєстрації смерті особи, є відповідний медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я.

Разом із цим, заявником не зазначено та не підтверджено доказами в чому саме полягає неможливість отримати медичне свідоцтво про смерть за формою або фельдшерську довідку про смерть за формою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

У відповідності з ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно з абзацом першим п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Разом із тим, заявником не надано доказів відмови будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та відмови щодо факту реєстрації 29.09.2014 року шлюбу.

У заяві зазначено, що даний факт потрібен для реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 органами РАЦС України (які легітимні).

Крім того, з матеріалів заяви вбачається, що заявником не сплачений судовий збір при зверненні до суду.

Заявник посилається на те, що на підставі п. 21 ч.1 ст.5 «Про судовий збір», він звільнений від сплати судового збору у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України

Відповідно п. 21 ч.1 ст.5 «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Суд вважає, що подана заява не містить підстав для звільнення заявника від сплати судового збору, оскільки зазначена у ній обставини не відповідають критеріям, визначеним у п.21 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір».

У матеріалах заяви відсутні докази, які б свідчили, що факт реєстрації шлюбу на окупованій території безпосередньо пов`язаний з наслідками збройної агресії, конфлікту чи тимчасової окупації.

Крім того, суд зазначає, що встановлення факту реєстрації шлюбу є юридичною дією, яка, відповідно до поданої заяви, не викликається надзвичайними обставинами або безпосередньо не пов`язана із зазначеними у п.21 ч.1 ст.5 підставами.

За відсутності підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору заявники мають виконати загальні вимоги закону та сплатити судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн., відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, заявнику потрібно сплатити судовий збір за вимогу встановлення факту реєстрації шлюбу в розмірі 605,60 грн.

З огляду на викладене, вважаю, що заява не є належним чином оформленою та подана до суду не у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, який діє на час подачі заяви.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.11.1950), містить рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищенаведене, суддя приходить до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством та підлягає залишенню позовної заяви без руху, для усунення вказаних недоліків в строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ст.185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяв и постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. 175,177,185 ЦПК України, Малиновський районний суд міста Одеси, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи та встановлення факту реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території України - залишити без руху.

Повідомити заявнику про необхідність виправити зазначені недоліки заяви в десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити, що якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк, виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3 ст. 185 ЦПК України).

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направити позивачу до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Леонов

03.04.25