РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 568/343/24

Провадження № 22-ц/4815/415/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Шимків С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Маринич В.В.,

учасники справи:

позивач Керівник Дубенської окружної прокуратури в інтересах

держави в особі Головного управління Держгеокадастру у

Рівненській області

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору

на стороні позивача Крупецька сільська рада Дубенського району Рівненської

області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Шевчуком Віктором Миколайовичем на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року (ухвалене у складі судді Делалової О.М., повний текст рішення складено 20 грудня 2024 року) у справі за позовом керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Крупецька сільська рада Дубенського району Рівненської області про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах, -

в с т а н о в и в :

27 лютого 2024 року керівник Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Крупецька сільська рада Дубенського району Рівненської області про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах.

Позов обґрунтовував тим, що відповідачка, будучи громадянкою російської федерації, на підставі договору купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Гордійчуком В.І., набула право власності на вказану вище земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано 03 грудня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом із цим, перебування у приватній власності відповідача зазначеної земельної ділянки суперечить ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України.

У разі переходу до особи права власності на земельну ділянку, яка за ЗК не може перебувати в її власності, ця земельна ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадку, коли земельна ділянка цією особою не відчужена, вона відповідно до статті 145 ЗК підлягає конфіскації за рішенням суду.

Враховуючи, що відповідачка, будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 03 грудня 2020 року по даний час) не відчужила її, є підстави для її конфіскації у власність держави.

Просив суд припинити громадянці російської федерації ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,26 га, кадастровий номер :01:001:0004, що розташована на території с. Ситне, колишнього Радивилівського (на даний час Дубенського) району Рівненської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та продажу на земельних торгах.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року позовну заяву Керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Крупецька сільська рада Дубенського району Рівненської області про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах задоволено.

Припинено громадянці російської федерації ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0004, площею 0.26 га, розташовану за адресою: Рівненська область, Радивилівський (нині Дубенський) район, с. Ситне, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області та продажу на земельних торгах.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Рівненської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що за відсутності добровільного відчуження ОСОБА_1 протягом року після набуття права власності та по теперішній час спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення, право власності на неї підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду на користь держави, а сама земельна ділянка продажу на земельних торгах, що відповідатиме нормам чинного законодавства.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Шевчука В.М., оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що в позовній заяві прокурор не навів належного обґрунтування в чому саме порушено або виникла загроза порушення інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.

У матеріалах відсутні докази російського громадянства відповідачки. Зокрема, відсутній паспорт громадянки росії, чи будь-який інший документ, що підтверджує цей факт. Доказом наявності у відповідача іноземного громадянства (не вказаного російського) суд першої інстанції вважає інформацію, викладену в листі УДМСУ у Рівненській області. В цьому документі жодним чином не зазначено, що ОСОБА_1 є громадянкою росії, чи іншої іноземної держави.

ОСОБА_1 набула право власності на вказану ділянку на законних підставах, як добросовісний набувач, уклавши нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, який ніким не був визнаний недійсним, чи укладеним з порушенням вимог чинного законодавства. Передбачені статтею 388 ЦК України підстави для витребування попереднім власником у відповідача земельної ділянки відсутні.

Колишнім власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0004 є ОСОБА_2 . Як слідує з приписів ст. 145 ЗКУ кошти, виручені від продажу земельної ділянки, повинні бути виплачені саме ОСОБА_2 .

Після проведення торгів земельна ділянка повернеться у її власність, а не стане державною власністю. Подаючи даний позов прокурор в порушення ст. 41 Конституції України переслідує мету протиправно позбавити право приватної власності двох громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Під час прийняття рішення у справі не вирішено питання надання обґрунтованої компенсації чи іншого виду належного відшкодування ОСОБА_1 , як добросовісному набувачу, у зв`язку з позбавленням її права на належне їй на праві приватної власності майно, що є безумовним порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції і, як наслідок неправомірного втручання прокурора у право власності.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

20 лютого 2025 року Дубенською окружною прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що відповідно до листа УДМС України в Рівненській області № 5601.9-316/56.1-24 від 25.01.2024, копія якого додана до позовної заяви, лист прокуратури стосувався наявності подвійного громадянства або отримання паспорта громадянина України громадянами російської федерації, серед яких і значиться відповідач.

Крім цього, дані про громадянство відповідача містяться в копії договору купівлі-продажу від 03.02.2019 року, за наслідками встановлення особи відповідача приватним нотаріусом, та відображені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Додає, що обов`язок з відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення передбачений ч. 1 ст. 145 ЗК України.

Представником відповідача невірно тлумачиться приписи ч. 4 ст. 145 ЗК України

щодо особи, яка отримає кошти після продажу спірної земельної ділянки на земельних торгах. Так, у випадку задоволення позовних вимог, попереднім власником

земельної ділянки вважатиметься ОСОБА_1 , у якої конфісковано земельну ділянку, а новим особа, що набуде її у власність за результатами проведення земельних торгів.

Конфіскація спірної земельної ділянки не перешкоджатиме ОСОБА_1 орендувати земельну ділянку сільськогосподарського призначення для задоволення власних потреб. Вік відповідача та вид використання земельної ділянки не впливають на питання обґрунтованої компенсації, оскільки останнє врегульовано ЗК України та лежить у площині виконання судового рішення.

Просить про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 грудня 2019 року громадянка російської федерації ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 , громадянки України, на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за №2495, посвідченого 03.12.2019 року приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Гордійчуком В.І, земельну ділянку розміром 0,26 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства; категорія земель землі сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:0004, розташовану в с. Ситне, Радивилівського району, Рівненської області (а.с. 19-21).

Право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0004, площею 0,26 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 03.12.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 367388260 від 26.02.2024 року (а.с. 17-19).

ОСОБА_1 , як на час набуття за договором купівлі-продажу права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства), так і на теперішній час, є громадянкою російської федерації, в Україні проживає на підставі посвідки на постійне місце проживання, серії НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області від 18.01.2024 року (а.с. 22).

Згідно із ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до частини другої статті 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

У Земельному Кодексі України закріплено заборону на набуття іноземними громадянами у власність земель сільськогосподарського призначення, окрім випадків спадкування з подальшим обов`язковим відчуженням.

Так, згідно із ч. 5 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до ст. 35 ЗК України іноземці та особи без громадянства, а також юридичні особи, можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва на умовах оренди.

За положеннями ч. 4 ст. 81 ЗК України іноземці, особи без громадянства, можуть отримувати землі сільськогосподарського призначення лише в спадок, при цьому, такі землі протягом року підлягають відчуженню.

Частиною 1 статті 145 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку) передбачено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

Всупереч вищенаведеним положенням чинного законодавства ОСОБА_1 не відчужила придбану нею земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом з року з моменту набуття права власності на неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4 ст. 145 ЗК України).

Оскільки судом встановлено факт порушення відповідачкою вимог чинного земельного законодавства України щодо неможливості перебування у власності іноземців земель сільськогосподарського призначення, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення позову є правильним: право власності ОСОБА_1 на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом конфіскації за рішенням суду на користь держави, з наступним продажем земельної ділянки на земельних торгах та відшкодуванням її вартості колишньому власнику ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про порушення судом права ОСОБА_1 на мирне володіння майном не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Для визначення правомірності втручання держави у мирне володіння ОСОБА_1 її майном підлягає до застосування "трискладовий тест" оцінки відповідного втручання згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зміст "трискладового тесту" для оцінки відповідності втручання у право власності європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання; 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) справедлива рівновага між інтересами захисту права власності та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря). Невідповідність втручання у право власності хоча б одному із зазначених критеріїв свідчить про протиправність втручання навіть у разі дотримання національного законодавства та (або) присудження власнику компенсації.

Трискладовий тест, застосовуваний ЄСПЛ, використовується і в практиці українських судів, у тому числі Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Лише при дотриманні всіх критеріїв трискладового тесту можна визнати втручання держави у права пропорційним, а відтак правомірним, справедливим та виправданим. У свою чергу, з позиції ЄСПЛ, суд повинен відповідно до принципу індивідуального підходу в кожному випадку конкретно вирішувати питання пропорційності з урахуванням контекстуальних обставин справи.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку встановлено, що втручання держави у володіння ОСОБА_1 своїм майном відповідає європейським стандартам правомірності такого втручання, оскільки здійснено на підставі відповідних положень чинного земельного законодавства України (ч. 5 ст. 22, ст. 145 ЗК України), переслідує легітимну мету припинення порушення земельного законодавства, забезпечення дотримання конституційного ладу в державі, складовим елементом якого є належність природних ресурсів як об`єктів права власності Українському народу. Законодавчо закріплений у ч. 4 ст. 145 ЗК України механізм компенсації колишньому власнику вартості проданої на земельних торгах земельної ділянки забезпечує дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря. Оскільки після реалізації земельної ділянки на земельних торгах ОСОБА_1 буде виплачено вартість земельної ділянки, здійснена судом конфіскація земельної ділянки не є надмірним тягарем для відповідачки.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_1 адвокатом Шевчуком Віктором Миколайовичем залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 04 квітня 2025 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.