КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4612/2025
Справа № 940/448/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Володарського районного суду Київської області, постановлену у складі судді Ткаченко О.В. в селищі Володарка 06 листопада 2024 року щодо відмови в скасуванні заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, просив скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі виконавчого листа, виданого 31 травня 2024 року Володарським районним судом Київської області у справі № 940/448/23 на підставі постанови Київського апеляційного суду.

Заяву мотивував тим, що 17 липня 2023 року рішенням № 161 виконавчого комітету Тетіївської міської ради встановлено зустрічі ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , та рекомендовано матері здійснити налагодження позитивного ставлення дитини щодо неї. Станом на 17 жовтня 2024 року ОСОБА_2 контакт з дитиною не налагоджено, позивач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків самостійно та усвідомлено, крім того, вона вважала за потрібне ініціювати примусові зустрічі з дитиною проти її волі, про що свідчить відкрите виконавче провадження. При цьому ОСОБА_1 не перешкоджав у спілкуванні із спільною донькою, а сама дитина з власного волевиявлення та ініціативи не бажала проводити спільний час чи спілкуватись з матір`ю, що підтверджено результатами перевірки органів поліції.

Пояснював, що 07 жовтня 2024 року відбулось виконання ним постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а саме він забезпечив надання дитини ОСОБА_3 для зустрічі з її біологічною матір`ю ОСОБА_2 у встановлений судом графік побачень. Після закінчення виконавчих дій актом державного виконавця від 07 жовтня 2024 року встановлено, що батько дитини ОСОБА_3 доставив дитину за місцем виконання, однак повідомив, що дитина не бажає спілкуватись з матір`ю та категорично відмовляється виходити з автомобіля. Матір ОСОБА_2 здійснила спробу спілкування з дитиною через вікно автомобіля, але дитина плакала та не бажала спілкуватися з матір`ю. Представник органу опіки та піклування запитала у дитини, чи буде вона спілкуватись з матір`ю, дитина відповіла, що не бажає спілкуватись.

Зважаючи на негативні та фатальні для здоров`я дитини події виконавчих дій 07 жовтня 2024 року, забезпечення позову не виконує своєї функції щодо захисту інтересів дитини, а лише надає позивачу можливість зловживати правовими механізмами, імітуючи дії, спрямовані на виконання рішення. Таким чином, існують всі підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки вони не тільки не сприяють вирішенню конфлікту, а й посилюють психологічне навантаження на дитину, наносять непоправну шкоду для здоров`я дитини.

Після звернення до дитячого невролога у дитини було зафіксовано підвищення емоційного фону, субфебрильну температуру тіла, заїкання, біль за грудиною та тремор рук. Її стан підтверджено дитячим неврологом-епілептологом діагнозами: F43.0 Гостра реакція на стрес, F41.0 Панічна атака та F98.5 Невротичне заїкання. На питання лікаря до дитини, чого вона боїться, дитина відповіла, що боїться злої матері ОСОБА_4 . Враховуючи гостру, травмуючу психологічно-стресову подію, дитині рекомендовано повний спокій (спокійна та комфортна атмосфера, оптимально в домашніх умовах), продовження лікування під наглядом лікаря при спостереженні клінічної динаміки, період лікування 2-3 місяці під наглядом лікаря. При ретравматизації може значно погіршитись загальний психоемоційний стан, що призведе до розвитку соматичних розладів, що в подальшому потребуватиме, не виключно, і стаціонарного лікування.

Вказував, що істотна зміна подій є очевидною, оскільки події примусового виконання забезпечення позову призвели до розладу стану здоров`я дитини, що ставить не тільки під сумнів подальше виконання такого способу участі біологічної матері, а є очевидною небезпекою для життя та здоров`я дитини. Враховуючи дані обставини, існує обґрунтована необхідність у негайному скасуванні заходів забезпечення позову.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Володарського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року та ухвалити судове рішення, яким задовольнити його клопотання та скасувати заходи забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що судом фактично було проігноровано зібрані у справі докази, які підтверджують виникнення нових умов та обставин, що не існували на момент застосування заходів забезпечення позову.

Обставини, враховані судом при встановленні забезпечення позову, змінились настільки, що подальше продовження дії забезпечення позову призводить до настання негативних наслідків для здоров`я дитини, що є несумісним із принципом забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Посилався на судову практику ЄСПЛ у справах «Хант проти України», «Йохансен проти Норвегії», «Мамчур проти України», правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 щодо захисту прав у належний та ефективний спосіб, положення Конвенції ООН про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства».

Наголошував, що забезпечення позову на підставі постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року діє всупереч інтересів дитини, оскільки примусові зустрічі дитини з матір`ю спричиняють вкрай негативні наслідки як для психологічного, так і для фізичного здоров`я дитини, яка кожного разу зазнає моральних страждань та невротичних розладів.

Вказував, що суд першої інстанції, дослідивши надані докази у складі клопотання про скасування заходів забезпечення позову, фактично відмовився надавати їм належну правову оцінку, обмежившись поверховим формулюванням про те, що докази мають бути досліджені судом на етапі розгляду справи, що свідчить про формальне ставлення суду до питання скасування заходів забезпечення позову.

Зазначав, що обмеження суб`єктивних прав встановлені постановою апеляційного суду виключно щодо нього, як повнолітньої, правоздатної та правосуб`єктної особи, і такі обмеження діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову, проте не можуть порушувати права та інтереси дитини.

Щодо обставин, які не були відомі суду та не існували на момент винесення постанови апеляційного суду при вжитті заходів забезпечення позову 18 березня 2024 року, повідомляв про обставини 07 жовтня 2024 року в ході виконавчого провадження, під час яких він забезпечив надання дитини для зустрічі з біологічною матір`ю у встановлений судом графік побачень, вказував, що після закінчення виконавчих дій актом державного виконавця встановлено, що матір дитини здійснила спробу спілкування з дитиною через вікно автомобіля, але дитина плакала та не бажала спілкуватись з матір`ю. За наслідками медичного огляду дитині діагностовано гостру реакцію на стрес, панічну атаку, невротичне заїкання, попереджено, що при ретравматизації може значно погіршитись загальний психоемоційний стан, що призведе до розвитку соматичних розладів та в подальшому, ймовірно, потребуватиме і стаціонарного лікування.

04 листопада 2024 року ОСОБА_2 тільки через 45 хвилин після початку проведення виконавчих дій спустилась на перший поверх, відмовившись спілкуватись з дитиною, для підписання акту державного виконавця, яким встановлено, що батько дитини ОСОБА_1 доставив дитину за місцем виконання. Дитина ОСОБА_3 знаходиться в автомобілі, до квартири йти не бажає, з матір`ю бачитись відмовляється. У відповідності до консультативного висновку від 04 листопада 2024 року станом на момент звернення, в результаті особистого спілкування з дитиною, ОСОБА_5 повідомила лікаря, що бачила матір через вікно автомобіля і їй було страшно. Лікарем зазначено, що станом на момент огляду у дитини відмічається тривожність і занепокоєння, якого не було протягом останніх 5 днів.

07 листопада 2024 року, зважаючи на скарги доньки на біль у грудях, ОСОБА_1 звернувся за отриманням консультації лікаря-педіатра та лікаря-кардіоревматолога, якими встановлено діагнози «вторинна кардіопатія та кардіоневроз», «панічний розлад».

11 листопада 2024 року складено звіт за результатами динамічного нагляду в процесі психологічно-реабілітаційної роботи дитини ОСОБА_3 , яким встановлено, що спілкування дитини з матір`ю має відбуватись виключно з урахуванням бажання дитини та її психологічно-емоційного стану, примус до спілкування є неприпустимим і таким, що спричинить травматичні наслідки для дитини.

Наголошував, що в результаті виконавчих дій (примусових зустрічей дитини з матір`ю) стан здоров`я дитини погіршився, дитина зазнала невротичних розладів, у дитини встановлено дезорганізацію біоритмів кори головного мозку, встановлено панічну атаку, мимовільно сечовипускання в ночі після стресових ситуацій, кардіоневроз, невротичне запитання, дитина перебуває в неврологічному статусі.

Відтак, на сьогодні виникли обставини, за яких подальше виконання постанови апеляційного суду неможливе, продовження застосування примусу до дитини призведе до більш негативних наслідків для життя та здоров`я дитини, що не відповідає меті цивільного судочинства та діятиме всупереч інтересів дитини, наносячи шкоду її фізичному та психологічному здоров`ю. Дитина не просто висловлює небажання спілкуватися, її емоційні та психічні реакції свідчать про глибоку травму і страх перед біологічною матір`ю, що ставлять під загрозу її нормальний психічний стан. Обставини, які відбулися під час здійснення виконавчих дій 07 жовтня 2024 року, чітко та об`єктивно свідчать про негативний вплив і загрозу здоров`ю ОСОБА_3 та є всі підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки виконання такого забезпечення вже нанесло вкрай негативних наслідків для здоров`я дитини.

Щодо відсутності підстав, якими обґрунтовувалась необхідність вжиття заходів забезпечення позову, наголошував, що не чинить жодних перешкод у встановленні контакту між дитиною та її матір`ю, що підтверджується перевіркою, проведеною органами поліції, і єдиною істотною перешкодою у налагодженні стосунків між ними є сама матір, яка продовжує чинити психологічний тиск на дитину.

При цьому під час судового засідання 06 листопада 2024 року ОСОБА_2 фактично підтвердила, що інтереси дитини для неї є другорядними і слугують лише інструментом маніпуляції та тиску на ОСОБА_1 .

Зазначав, що застосування заходів забезпечення позову як забезпечення прав біологічної матері не може ґрунтуватись тільки на факті біологічної спорідненості дитини з позивачем та наявності юридичних прав у останньої, як безумовної підстави для позбавлення дитини прав на здорове існування та щасливе дитинство.

Щодо приєднання нових доказів, пояснював, що апеляційна скарга обґрунтовується, серед іншого, грубим порушенням (обмеженням) процесуальних прав ОСОБА_1 , в зв`язку з чим є необхідним подання та дослідження додаткових доказів, які не були подані ним під час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову в суді першої інстанції, а саме копії консультативних висновків лікарів від 07 листопада 2024 року, копію складеного психологом звіту про психодіагностику та психокорекцію дитини від 11 листопада 2024 року, копію відповіді від 12 листопада 2024 року Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) на зауваження до акту державного виконавця від 04 листопада 2024 року.

Наголошував, що ці докази не могли бути надані з об`єктивних причин, оскільки отримані після постановлення ухвали від 06 листопада 2024 року.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 98 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області від 17 липня 2023 року № 161 «Про порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 » визначено порядок участі матері у спілкуванні з дитиною, встановлено графік побачень з 10:00 кожного першого понеділка місяця по 10:00 кожного другого понеділка місяця та з 10:00 кожного третього понеділка місяця по 10:00 кожного четвертого понеділка місяця безперервно, за своїм місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , без присутності батька ОСОБА_1 . Рекомендовано ОСОБА_1 звернутись до психолога з запитом про надання рекомендацій щодо налагодження позитивного ставлення дитини ОСОБА_3 до її матері ОСОБА_6 . Рекомендовано обом батькам дотримуватись рекомендацій психолога, у випадку створення перешкод одним з батьків, з яким проживає дитина, іншому з батьків звернутись до суду щодо їх усунення (а. с. 27 - 28 т. 2).

Ставищенським районним судом Київської області розглядається справа № 364/547/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу участі матері у вихованні малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та встановлення графіку побачень з дитиною, провадження в якій зупинене ухвалою від 13 листопада 2024 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 940/448/23 про визначення місця проживання дитини, яка перебуває на розгляді Володарського районного суду Київської області (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122984049).

У провадженні Володарського районного суду Київської області з травня 2023 року перебуває дана справа № 940/448/23 за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини (а. с. 1 т. 1).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що з 18 серпня 2016 року по 14 лютого 2022 року вони з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 .

Вказувала, що дитина в Україні не мала зареєстрованого місця проживання. Після розірвання шлюбу дитина проживала з нею і вона не чинила перешкод батькові дитини з приводу побачень з донькою. Після початку повномасштабного воєнного вторгнення російської федерації вона вивезла дитину спочатку у західну частину України, а потім з 12 березня 2022 року знайшла прихисток в Німеччині.

Посилалася на те, що 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 із застосуванням обману вивіз малолітню ОСОБА_3 з Німеччини в Україну.

Зауважувала, що вона повернулася в Україну 22 квітня 2023 року та 25 квітня 2023 року звернулася до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про викрадення дитини.

Рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області від 17 липня 2023 року № 161 «Про порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 » визначено порядок участі матері у спілкуванні з дитиною. Однак, зазначене рішення ОСОБА_1 не виконує, її спілкуванню з дитиною перешкоджає.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 з нею, за її фактичним місцем проживання.

30 серпня 2023 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила тимчасово до вирішення судом питання про місце проживання дитини забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей з донькою ОСОБА_3 , без присутності батька ОСОБА_1 та будь-яких інших осіб, з 10:00 год. кожного першого понеділка місяця по 10:00 год. кожного другого понеділка місяця та з 10:00 год. кожного третього понеділка місяця по 10:00 год. кожного четвертого понеділка місяця безперервно за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 Також просила зобов`язати відповідача забезпечити надання дитини ОСОБА_3 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень (а. с. 9 - 14 т. 1).

Заява про забезпечення позову обґрунтована посиланням на те, що відповідач не виконує рішення органу опіки та піклування про порядок участі матері у вихованні та спілкуванні з донькою. Водночас, поки триває судовий розгляд, донька страждає через втрату зв`язку з матір`ю, чим завдається значна шкода її психічному здоров`ю.

З огляду на тривалий процес розгляду судової справи, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, оскільки через обмеження батьком у спілкуванні з матір`ю дитина втрачає контакт з нею.

Вважала, що такі зустрічі матері з донькою будуть підтримувати їх зв`язок та дозволять перебувати у звичних для дитини умовах, у той же час не будуть порушувати права батька на спілкування з дитиною. Зобов`язання відповідача надати дитину для спілкування без присутності батька є співмірним із заявленими нею вимогами. Можливі негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову переважають негативні наслідки, які можуть настати від не вжиття таких заходів.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 31 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено (а. с. 59 - 63 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини чи наявності перешкод у спілкуванні та побаченні з донькою. Також суд першої інстанції вважав, що забезпечення позову в спосіб, який просить позивач, фактично призводить до вирішення спору по суті.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Володарського районного суду Київської області від 31 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення заяви. Тимчасово до набранням рішенням суду про визначення місця проживання дитини законної сили забезпечено позов шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , без присутності батька ОСОБА_1 та будь-яких інших осіб, з 10:00 год. кожного першого понеділка місяця по 10:00 год. кожного другого понеділка місяця та з 10:00 год. кожного третього понеділка місяця по 10:00 год. кожного четвертого понеділка місяця безперервно за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити надання дитини ОСОБА_3 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень (а. с. 6 - 9 т. 3).

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову. Зауважено, що вимога про зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин. Задля безпечного, спокійного та всебічного розвитку має бути забезпечено спілкування дитини з обома батьками. Зустрічі матері з донькою, на переконання апеляційного суду, будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері з її малолітньою донькою і ця обставина відповідатиме найкращим її інтересам.

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року залишено без змін (а. с. 213 - 220 т. 3).

Верховний Суд у зазначеній постанові дійшов висновку, що «обставини цієї справи свідчать, що з метою недопущення розриву психологічного зв`язку між матір`ю і дитиною з плином часу, забезпечення належного контакту шестирічної доньки з кожним з батьків під час достатньо тривалого судового процесу щодо фізичної опіки над дитиною, який вже триває більше року, та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини (встановлення фізичної опіки над дитиною), доцільно забезпечити безперешкодне проведення батьківського часу (спілкування та побачень) матері з дитиною, участі матері у її вихованні.

Вжитий судом апеляційної інстанції захід забезпечення позову слід визнати таким, що не суперечить принципу співмірності з позовними вимогами, відповідає інтересам дитини та є гендерно нейтральним.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками органу у справах дітей, викладеними у рішенні виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області від 17 липня 2023 року № 161.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що батько не має права штучно створювати перешкоди матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні і піклуванні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

Незастосування заходів забезпечення позову у цій справі може призвести до розриву психоемоційного зв`язку між матір`ю та шестирічною донькою, що не відповідає інтересам дитини. Отже негативні непоправні наслідки, які можуть настати у випадку зволікання у відновленні стабільного контакту матері з малолітньою донькою, свідчать про наявність обґрунтованих підстав для вжиття тимчасових заходів забезпечення позову у цій справі.

За необхідності, виконання судового рішення про застосування заходів забезпечення позову може здійснюватися із залученням спеціалістів органів у справах дітей, психологів тощо.

Саме лише небажання батька передавати дитину для проведення батьківського часу з матір`ю й намір визначити місце проживання доньки лише з ним не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову у справі про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Застосування судом тимчасового (до набрання законної сили рішенням по суті спору) заходу забезпечення позову шляхом усунення перешкод одному з батьків, з яким дитина на час вирішення спору фактично не проживає, у спілкуванні й вихованні дитини, зобов`язання іншого з батьків вчинити певні дії не свідчить про вирішення судом по суті спору про визначення місця проживання малолітньої дитини. Такі заходи забезпечення позову перебувають у межах виконання органами державної влади позитивних зобов`язань , які випливають з гарантій, передбачених статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідають наведеній вище практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду».

До клопотання про скасування заходів забезпечення позову, поданого ОСОБА_1 в жовтні 2024 року, подано письмові докази, з яких вбачається наступне:

Постановою державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 16 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити надання дитини ОСОБА_3 для зустрічей дитини з матір`ю у встановлений судом графік побачень (а. с. 22 т. 4).

Актом державного виконавця від 07 жовтня 2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 в присутності представника органу опіки і піклування Дарницького району, старшого державного виконавця та двох понятих, з виходом за адресою АДРЕСА_2 з метою перевірки виконання рішення встановлено, що батько дитини ОСОБА_1 доставив дитину за місцем виконання, однак повідомив, що дитина ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з матір`ю та категорично відмовляється виходити з автомобіля. Матір ОСОБА_2 здійснила спробу спілкування з дитиною через вікно автомобіля, але дитини плакала та не бажала спілкуватись з матір`ю. Працівник органу опіки та піклування запитала у дитини, чи буде вона спілкуватись з матір`ю, дитина відповідала, що не бажає спілкуватись (а. с. 27 т. 4).

Згідно консультативного висновку дитячого невролога від 12 травня 2023 року при обстеженні ОСОБА_3 зазначено анамнез захворювання (дитина вчора стала свідком агресивної поведінки матері, з якою не живе, відносно батька, на фоні цього - мимовільне сечовипускання, тахікардія, відмовляється розлучатись з батьком, згодна перебувати тільки на руках). Діагностовано кризову реакцію на фоні гострого стресу, рекомендовано консультації дитячого психолога та дитячого психіатра (а. с. 158 - 159 т. 4).

Згідно висновку АПЗ «Київський міський дитячий діагностичний центр» від 16 травня 2023 року, ОСОБА_3 має фонетико-фонематичне недорозвинення мови (а. с. 160 т. 4).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_7 «Психолог дитячий і сімейний» від 18 травня 2024 року, на консультації за зверненням батька виявлено страх у дитини в зв`язку з тим, що мати напала на батька; називає маму злою (а. с. 161 т. 4).

Згідно консультативного висновку психолога КНП «Київський міський дитячий діагностичний центр» від 24 червня 2023 року, за результатами проведеного дослідження 29 травня 2023 року за зверненням батька встановлено, що в результаті незапланованої зустрічі з біологічною матір`ю ОСОБА_5 пережила сильний емоційний стрес, пережила психотравмуючу подію, що вплинуло на посилення сепараційної тривоги дитини та підвищений рівень загального психоемоційного напруження, що має негативний вплив на психологічний стан дитини її віку (а. с. 163 т. 4).

Згідно висновку фахівця (кандидат психологічних наук, практичний психолог у закладах освіти ОСОБА_8 ) за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 на звернення її батька ОСОБА_1 від 26 липня 2023 року, здійснення примусу щодо контакту з матір`ю є неможливим і спричинить значні негативні наслідки для психологічного стану дитини. Рекомендовано не допускати повторного травмування дитини через недбале ставлення, ігнорування її життєво важливих потреб, порушення відчуття безпеки дитини, примушування до спілкування з матір`ю, яке має відбуватись виключно з урахуванням бажання дитини та її психологічно-емоційного стану; примус до спілкування є неприпустимим і таким, що спричинить травмівні наслідки для дитини. У випадку невиконання рекомендацій існує загроза психологічного травмування дитини та розвитку у неї несприятливих наслідків впливу надмірних для дитини стресових факторів внаслідок порушення безпечності та надійності середовища: деформація прив`язаності щодо споріднених осіб, депресивні стани, розлади соціальної адаптації, труднощі у стосунках з оточуючими. Рекомендовано продовжувати реабілітаційну роботу з дитиною у зв`язку з пережитою травматичною ситуацією, з динамічним наглядом впродовж 6 місяців та налагодження позитивного ставлення дитини до матері за попередньою психологічною підготовкою дитини за згодою та бажанням дитини на безпечній для дитини території у присутності опорного об`єкта (батька), релевантних осіб або за участю психолога (а. с. 185 - 190 т. 4).

Консультативним висновком дитячого лікаря невролога від 21 березня 2024 року при обстеженні пацієнта ОСОБА_3 встановлено діагноз F98.5 G47.0 Психогенний соматоформний розлад вегетативної нервової системи, невротичне запитання (заікання), парасомнія (а. с. 28 - 29 т. 4).

Згідно медичного висновку ДЗ «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України» від 26 березня 2024 року, дитина ОСОБА_3 консультована неврологом, ортопедом, зроблено ЕЕР, рекомендовано спостереження у невролога (а. с. 39 - 40 т. 4).

Згідно консультативного висновку лікаря невролога дитячого від 04 жовтня 2024 року за результатами обстеження ОСОБА_3 , анамнез хвороби: на фоні призначеного раніше лікування, спостерігається позитивна динаміка. Покращився сон, дитина стала більш зконцентрована, спокійніша. Тригер порушення стану: минулі спогади, виникають хвилювання, страх, тривожність. Діагноз: F98.5 невротичне заїкання (а. с. 46 - 48 т. 4).

Згідно консультативного висновку лікаря невролога дитячого від 07 жовтня 2024 року за результатами обстеження ОСОБА_3 , скарги (після зустрічі із біологічною матір`ю) - при зустрічі виникла паніка, страх дитини, тремор кінцівок, надриви голосу, плач, нудота, біль у грудях, головних біль, хибні позиви до сечопускання, важко вдихнути, було прискорене серцебиття, прискорене дихання. Після завершення зустрічі дитина відчуває продовження тривоги, хвилювань, страху, на прийомі та під час огляду зберігається підвищення емоційного фонду, відмічається субфібрильна температура, при розмові заїкання, біль за грудиною, тремор рук. Впродовж консультації дитина декілька разів просилася до туалету. На питання лікаря до дитини, чому ти хвилюєшся, чого боїшся, дитина ствердно відповіла, боюся злої матері ОСОБА_4 . Анамнез хвороби: в анамнезі дитина переживала стресові події, на фоні лікування відмічалось покращення, але після тригеру (стресова подія, зустріч з біологічною матір`ю) - при розмові посилилось заїкання, при згадці про події виник плач та хвилювання. Встановлено діагноз: F43.0 гостра реакція на стрес, F41.0 панічна атака, F98.5 невротичне заїкання. Рекомендовано дотримання режиму сну, повний спокій (спокійна та комфортна атмосфера), краще, щоб дитина перебувала в домашніх умовах, продовжувала лікування під наглядом лікаря, при спостереженні клінічної динаміки. Попереджено, що при ретравматизації (повторення стресової події) може значно погіршитись (поглибитись) загальний психо-емоційний стан, що призведе до розвитку соматичних розладів, що в подальшому потребуватиме, не виключено, і стаціонарного лікування в спеціалізованому стаціонарі (а. с. 49 - 51 т. 4).

Згідно консультативного висновку логопеда-дефектолога від 30 вересня 2024 року, яким оглянуто ОСОБА_3 , спостерігається позитивна динаміка розвитку мовлення, зменшився рівень порушень звуків мови (а. с. 53 т. 4).

Згідно консультативного висновку логопеда-дефектолога від 15 жовтня 2024 року, яким оглянуто ОСОБА_3 , поглиблені невротичні захитування при вимові, складність вимоги односкладових слів, рекомендовано нагляд невролога, повний спокій, гігієна сну, на фоні медикаментозного лікування невролога індивідуальні корекційні заняття логопеда-дефектолога (а. с. 54 т. 4).

20 лютого 2024 року ОСОБА_2 зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА з заявою, в якій просила встановити контроль за виконанням ОСОБА_1 рішення про порядок участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною, захистити інтереси та права на спілкування з матір`ю ОСОБА_3 та сприяти відновленню їх спілкування та усуненню перешкод у спілкуванні з боку батька, звернутися до Міського центру дитини з проханням не проводити психологічне обстеження ОСОБА_3 до відновлення зустрічей з матір`ю, з питань встановлення прив`язаності дитини до батьків; провести обстеження потреб сім`ї за адресою проживання ОСОБА_3 ; встановити фактичне перебування ОСОБА_3 , чи відвідує вона дитячий садок, встановити, з яким сімейним лікарем укладено декларацію на ОСОБА_3 і витребувати довідку про стан здоров`я дитини (а. с. 56 - 60 т. 4).

Листом Міського центру дитини від 05 березня 2024 року № 36 на ім`я начальника служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації повідомлено, що враховуючи (із заяви ОСОБА_1 ) травматизацію та рекомендації щодо проходження психологічної реабілітаційної роботи з малолітньою ОСОБА_9 та заперечення ОСОБА_2 , робота з дитиною в Центрі не може бути проведена. Рекомендовано ОСОБА_1 та ОСОБА_10 налагодити комунікацію між собою шляхом проведення медіації щодо визначення участі кожного з батьків у житті доньки; на даний час ОСОБА_5 потребує стабільної участі обох батьків, щоб мати та батько знайшли спільну мову між собою у вирішенні даної ситуації; враховуючи, що на даний час ОСОБА_5 тривалий час проживає з батьком, бажано створити можливість рівноцінно спілкуватися з матір`ю, враховуючи її потреби та інтереси до вирішення питання місця проживання дитини (а. с. 61 - 62 т. 4).

Згідно висновку експерта від 06 червня 2023 року № СЕ-19/111-23/24078-ПС, складеного за заявою ОСОБА_1 для подання до суду, Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, для всебічного розвитку дитини необхідна участь у вихованні обох батьків та позитивний емоційний контакт з ними, проте, враховуючи, що у дитини наявний страх, негативне вербальне ставлення та відсутність позитивного емоційного зв`язку з матір`ю, в такому випадку не можна примушувати дитину до спілкування чи проживання з матір`ю. Зокрема, для кращої адаптації ОСОБА_11 до умов, які склались в досліджуваній ситуації, необхідно налагодити позитивне ставлення дитини до матері, що проявляється у сприянні та підтримці батька ОСОБА_1 зустрічей дитини з матір`ю; попередній психологічній підготовці дитини та поясненнями важливості зустрічей із рідною матір`ю; демонстрації поведінки батька дитини прихильного ставлення до матері. Зустрічі матері з дитиною мають відбуватися за згодою та бажанням дитини, на безпечній для ОСОБА_11 території, у присутності релевантних осіб або за участю психолога (а. с. 64 - 102 т. 4).

Листами Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 04 жовтня 2024 року, від 17 жовтня 2024 року на адвокатський запит А.Сербінової повідомлено, що колишня дружина її клієнта зверталася до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві в липні 2024 року, в даних зверненнях була зазначена інформація, що на думку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перешкоджає у побаченнях та спілкуванні з малолітньою дитиною. Після проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не перешкоджав у спілкуванні зі спільною донькою малолітньою ОСОБА_3 , а сама дитина з власного волевиявлення та ініціативи не бажала проводити спільний час чи спілкуватися з ОСОБА_2 (а. с. 103, 104 т. 4).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги надано нові докази, а саме копії консультативних висновків лікарів педіатра та кардіоревматолога ТОВ «Добробут поліклініка» від 07 листопада 2024 року, копію ехокардіографії від 07 листопада 2024 року, копію звіту про психодіагностику та психокорекцію дитини від 11 листопада 2024 року, складеного психологом ОСОБА_8 , копію відповіді від 12 листопада 2024 року Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) на зауваження до акту державного виконавця від 04 листопада 2024 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні;

Апеляційний суд враховує, що відповідачем надано докази, які не існували на момент постановлення ухвали судом першої інстанції та не досліджувалися ним, що прямо суперечить правовим висновкам Верховного Суду в постановах від 16 червня 2021 року у справі № 336/1461/19 (провадження № 61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі № 405/2098/18 (провадження № 61-106св21), від 21 серпня 2023 року в справі № 552/7368/21 (провадження № 61-455св23), від 14 лютого 2024 року в справі № 532/1761/19 (провадження № 61-14511св23), в яких зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, яким заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на даний час рішення по справі про визначення місця проживання дитини судом не ухвалено, підстав для скасування заходів забезпечення позову немає.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховуючи наступне.

Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Коли сім`я руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи забезпечити інтереси дитини, щоб дитина зростала у благополучному середовищі, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення зростання дитини у найсприятливішому середовищі

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову у спорах щодо визначення місця проживання малолітньої дитини має на меті гарантувати дотримання інтересів дитини, створити передумови, які унеможливлять недобросовісну поведінку батьків, забезпечать фундамент для належного виконання судового рішення.

Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У справах про визначення місця проживання дитини суд має право вжити таких заходів забезпечення позову, як заборона переміщення (виїзду) дитини за межі України, визначення на період розгляду спору графіку побачень дитини з тим з батьків, з яким дитина фактично не проживає (особливо у випадку відчуження дитини від іншого з батьків), встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Суть висновків Європейського суду з прав людини у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» («Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania», заява № 6221/14, пункти 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється.

Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100, від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, п. 76).

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21) вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 552/5655/19, провадження № 61-16181св23, від 05 червня 2024 року в справі № 727/3071/23, провадження № 61-5032св24, від 27 червня 2024 року в справі № 522/2279/21, провадження № 61-11984св23).

Посилаючись на те, що підставами звернення до Володарського районного суду Київської області з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову були (стали) обставини, які не були відомі суду та не існували на момент винесення постанови Київського апеляційного суду про вжиття заходів забезпечення позову від 18 березня 2024 року, а саме вкрай негативні наслідки для життя та здоров`я дитини, оскільки дитина кожного разу при здійсненні виконавчих дій на примусове виконання заходів забезпечення позову зазнає моральних страждань та невротичних розладів, що завдає шкоди її фізичному та психологічному здоров`ю, і подальше примусове нав`язування контактів з біологічною матір`ю є несумісним із принципом найкращих інтересів дитини, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Апеляційний суд враховує, що додані до заяви про скасування заходів забезпечення позову консультативний висновок психолога КНП «Київський міський дитячий діагностичний центр» від 24 червня 2023 року, висновок фахівця (кандидат психологічних наук, практичний психолог у закладах освіти ОСОБА_8 ) за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_3 на звернення її батька ОСОБА_1 від 26 липня 2023 року, висновок експерта від 06 червня 2023 року № СЕ-19/111-23/24078-ПС, складеного за заявою ОСОБА_1 для подання до суду, Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром вже надавались ОСОБА_1 до суду під час розгляду заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, були враховані судами та їм було надано належної оцінки.

Так, Верховний Суд в постанові від 15 січня 2025 року в даній справі зазначив, що за необхідності, виконання судового рішення про застосування заходів забезпечення позову може здійснюватися із залученням спеціалістів органів у справах дітей, психологів тощо. Саме лише небажання батька передавати дитину для проведення батьківського часу з матір`ю й намір визначити місце проживання доньки лише з ним не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову у справі про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Акт державного виконавця від 07 жовтня 2024 року, складений під час проведення виконавчих дій, яким встановлено, що матір ОСОБА_2 здійснила спробу спілкування з дитиною через вікно автомобіля, але дитини плакала та не бажала спілкуватись з матір`ю; працівник органу опіки та піклування запитала у дитини, чи буде вона спілкуватись з матір`ю, дитина відповідала, що не бажає спілкуватись, - не підтверджує зміну обставин, які спричинили вжиття заходів забезпечення позову, оскільки не доводить остаточної неможливості виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року про вжиття заходів забезпечення позову та неможливості налагодження контакту матері з дитиною.

Особиста оцінка відповідачем ОСОБА_1 обставин 07 жовтня 2024 року під час здійснення примусових дій, як таких, що становлять загрозу для життя та здоров`я дитини, за відсутності належних та допустимих доказів не може вважатися передбаченою законом підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Щодо консультативних висновків лікаря невролога від 07 жовтня 2024 року, яким діагностовано у дитини в день проведення виконавчих дій F43.0 гостра реакція на стрес, F41.0 панічна атака, F98.5 невротичне заїкання, та попереджено про ризики ретравматизації (повторення стресової події), та інша медична документація щодо ОСОБА_3 , дані докази дійсно можуть вказувати на певні фізіологічні та психологічні реакції дитини після зустрічі з матір`ю, разом із тим, не виключають можливості підтримувати матері зв`язок із її малолітньою донькою до закінчення судового процесу.

Зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову з огляду на можливу тривалість розгляду спору та право на особисте спілкування з дитиною.

Апеляційний суд враховує, що забезпеченню найкращих інтересів дитини відповідатиме якраз недопущення розриву психологічного зв`язку між матір`ю і дитиною з плином часу, забезпечення належного контакту шестирічної доньки з кожним з батьків під час достатньо тривалого судового процесу щодо фізичної опіки над дитиною, який вже триває більше року, оскільки у випадку задоволення позову ОСОБА_2 дитина буде проживати з нею, і оскільки відсутність контактів матері та дитини до ухвалення рішення суду ускладнить психологічну адаптацію дитини, яка наразі проживає з батьком, до зміни умов проживання, а отже, й виконання такого рішення.

При цьому апеляційний суд враховує, що справа розпочата ще у травні 2023 року, проте рішення по суті не прийнято, що вже свідчить про тенденцію тривалості її розгляду.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не навів у апеляційній скарзі обґрунтованих доводів про те, що зустрічі дитини із матір`ю можуть призвести до негативних наслідків для стану дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав, якими обґрунтовувалась необхідність вжиття заходів забезпечення позову в постанові Київського апеляційного суду від 18 березня 2024 року, а саме відсутність чинення ОСОБА_1 перешкод у встановленні контакту між ОСОБА_3 та її матір`ю ОСОБА_2 , і що єдиною істотною перешкодою у цьому процесі залишається сама позивач, яка продовжує чинити психологічний тиск на дитину, відхиляються апеляційним судом як безпідставні, враховуючи наступне.

Органом опіки та піклування було прийнято рішення про порядок участі матері ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , а саме: з 10:00 год. кожного першого понеділка місяця по 10:00 год. кожного другого понеділка місяця та з 10:00 год. кожного третього понеділка місяця по 10:00 год. кожного четвертого понеділка місяця безперервно за своїм місцем проживання. Сторонами визнавався факт невиконання зазначеного рішення органу опіки та піклування. Заперечуючи проти визначеного органом опіки та піклування порядку участі матері у вихованні та спілкуванні з донькою, ОСОБА_1 25 липня 2023 року подав позов про зміну способу участі матері у вихованні малолітньої дитини, встановленого зазначеним рішенням органу опіки та піклування (справа № 364/547/23). У той же час, ОСОБА_2 подала зустрічний позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та встановлення графіку побачень з дитиною, в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 .

На вказані обставини також звертав увагу Верховний Суд в постанові від 15 січня 2025 року в даній справі.

Апеляційний суд враховує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд враховує, що ухвала Володарського районного суду Київської області містить мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 260 ЦПК України.

З урахуванням встановлених судом обставин та вимог п. 1 ст. 6 Конвенції, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, дослідивши надані ОСОБА_1 разом із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову докази, фактично відмовився надавати їм належну правову оцінку, що суперечить нормам ЦПК України та міжнародним стандартам правосуддя, закріпленим у практиці ЄСПЛ, і що суд формально поставився до питання скасування заходів забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Володарського районного суду Київської області від 06 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.