Справа №: 398/4024/24
провадження №: 2/398/407/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"31" березня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Петренко С.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Семенової Є.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Ісмайлової А.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Боровського В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна, до Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, Міністерства оборони України, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ісмайлова А.В. звернулася до суду з позовом до Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, Міністерства оборони України, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з початку січня 2018 року по 23.04.2023 року.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що починаючи з січня 2018 року, вона проживала з ОСОБА_5 однією сім`ю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 загинув під час бойових дій неподалік с. Богданівка Донецької області. Наразі заявник, як цивільна дружина не має можливості отримати одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю чоловіка, набути статус члена сім`ї загиблого, оскільки їх шлюб не був зареєстрований в установленому законом порядку. Мати померлого не заперечує проти того, що її син та позивач дійсно проживали як чоловік та жінка. Позивач, зазначає, що проживаючи з ОСОБА_6 , вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, підтримували будинок, у якому спільно проживали, проводили поточні ремонти. ОСОБА_6 за життя, надавав ОСОБА_7 довіреності на розпорядження грошовими коштами. Зазначила, що встановлення факту проживання однією сім`єю їй необхідно для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як членом сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, однак таке її право заперечується відповідачкою.

У встановлений судом строк відповідач Міністерств оборони України подали відзив, у якому зазначили, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнають, вважають їх необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Зазначили, що під час звернення до суду заявником не доведено та матеріалами справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема що заявниця з ОСОБА_8 постійно спільно проживали саме з січня 2018 року як вказує заявниця, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з ОСОБА_5 . Заявницею не надано до суду жодної спільної фотографії з загиблим ОСОБА_5 , скріншотів особистої переписки з месенджерів, що могло свідчити про стосунки як чоловіка та жінки. Заявницею не надано до суду і платіжних інструкцій чи виписок з банківських карток, які б могли б свідчити, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 купували разом техніку, меблі, робили ремонт у спільному житлі, разом проводили час, а тому просили в задоволенні позову відмовити.

У встановлений судом строк представник відповідача ОСОБА_9 - адвокат Боровський В.А. подав відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнають, вважають їх необґрунтованими, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що позивачкою до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в позовній заяві. До позовної заяви, не додано навіть копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 . По перше, єдиним доказом, який підтверджує обставини позовної заяви є акт обстеження на факт проживання особи без реєстрації місця проживання від 22.05.2023 року складеного депутатом та головним спеціалістом Новопразької селищної ради Олександрійського району Давидовим О.С. та ОСОБА_10 , достовірність якого викликає великі сумніви. По-друге, позивачка стверджує, що вона проживала разом з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в будинку АДРЕСА_1 . При цьому не зазначає, хто є власником цього будинку, не надає копії документів на цей будинок. Відсутні відомості про те, чи дійсно сама позивачка зареєстрована в цьому будинку і з якого часу. Відсутнє пояснення, якщо ОСОБА_5 проживав в цьому будинку з січня 2018 року, то чому зареєструвався за цією адресою лише 20.03.2023 року. По-третє, якщо позивачка стверджує, що вона проживала разом з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та жінка, то досить дивним виглядає чому вона не займалась організацією та проведенням його поховання, а займалась цим його непрацездатна матір. По четверте, позивачка стверджує, що вона разом з ОСОБА_5 мали спільний бюджет, вели спільне господарство, підтримували будинок, проводили поточні ремонти. Однак з чого складався спільний бюджет, яке саме спільне господарство вони вели, чим підтверджується проведення поточного ремонту будинку в позовній заяві не зазначено. По-п`яте, в позовній заяві зазначено, що ОСОБА_6 надавав позивачці довіреності на розпорядження грошовими коштами, про те жодного на те доказу до позовної заяви не додано. По-шосте, позивачка чомусь не зазначає з якого часу ОСОБА_5 був мобілізований до ЗСУ. А він був мобілізований до ЗСУ у вересні 2022 року, і з цього часу а ж ніяк не міг спільно проживати однією сім`єю як чоловік та жінка з позивачкою. По сьоме, жодних, об`єктивних доказів, які б безсумнівно та беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» підтверджували факт проживання ОСОБА_5 разом з позивачкою саме з січня 2018 року не надано. По-восьме, в позовній заяві позивачка не зазначає чому вони з ОСОБА_5 , начебто за стільки років спільного проживання, офіційно не зареєстрували шлюб, відсутні спільні діти. По-дев`яте, найголовніше. 19.01.2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_11 про розірвання шлюбу (справа № 398/230/23). Вважає, що позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, а тому, позовна заява не може бути задоволена. Ухвалою суду від 03.02.2023 року за цим позовом було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 22.03.2023 року на 11.30 год. Проте, за заявою представника позивачки адвоката Ісмайлової А.В. від 11.04.2023 року про залишення позову без розгляду, ухвалою від 31.05.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Більше подібних позовів ОСОБА_1 до суду не подавала, що підтверджується відкритою інформацією на веб-сайті Судова влада України, у розділі «Стан розгляду справ». Тобто можна припустити, що ОСОБА_1 хотіла розірвати офіційний шлюб з ОСОБА_11 з метою подальшого укладання шлюбу з ОСОБА_5 , проте після його загибелі, розлучатись з ОСОБА_11 передумала. Таким чином, позивачка просить суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , у період з січня 2018 року по 23 квітня 2023 року при цьому перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , просив в задоволенні позову відмовити.

05.11.2024 року від Ісмайлової А.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 надійшов відгук на відзив, відповідно до якого, просила позов задовольнити, оскільки він обґрунтований та підтверджений матеріалами справи.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідача Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду направили відзив на позовну заяву, в якому просили в задоволенні позову відмовити. Слухати справу за їх відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просила в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_9 - адвокат Боровський В.А. у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, вказував його необґрунтованим, безпідставним і таким, що не підлягають задоволенню з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_1 № 229 від 01.05.2023 року, вбачається, що старший солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 командир бойової машини командир 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини загинув внаслідок ворожого артилерійського обстрілу неподалік с. Богданівка, Донецької області, отримавши осколкові поранення, несумісні з життям(а.с.9).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією довідки про причину смерті №106/2 № 1528/НЕ (а.с.11).

Відповідно до довідки, наданої ФОП ОСОБА_12 , в тому, що ОСОБА_3 займалася організацією і проведенням поховання ОСОБА_5 (а.с.10)

Відповідно до довідки, наданої виконавчим комітетом Новопразької селищної ради від 22.05.2023 року в тому, що ОСОБА_5 , 1987 року народження, дійсно проживав без реєстрації з 2018 року по день реєстрації 20.03.2023 рік у АДРЕСА_1 (а.с.8).

Відповідно до довідки, наданої виконавчим комітетом Новопразької селищної ради від 22.05.2023 року в тому, що ОСОБА_5 , 1987 року народження, дійсно з 20.03.2023 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.7)

Згідно з актом обстеження на факт проживання особи без реєстрації місця проживання виконавчого комітету Новопразької селищної ради від 22.05.2023 у будинку, який розташований у АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_5 , 1987 року народження, з 2018 року по день реєстрації місця проживання мешкав за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 зареєструвався за вказаною адресою з 20.03.2023 року. Разом з ним в цей період часу проживала громадянка ОСОБА_1 , 1988 року народження (а.с.5).

Також в судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 , яка проживала з ОСОБА_14 з 2018 року. Вони добре жили, їздили разом на заробітки.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні надав показання, що він разом з ОСОБА_14 працювали в Якутії з 2015 року. ОСОБА_1 працювала разом з ними з 2018 року.

Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, позивачу необхідне для отримання одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За приписами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно ст. 16-1 Закону № 2011-XII (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, тобто дня загибелі військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1 ), визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а саме: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно ч. ч. 8, 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Так, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю (ст. ст. 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. ч. 4, 5, ст. 22 «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі,наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання з померлим однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 307/2789/21.

Так, на переконання суду надання довіреності ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 щодо розпорядження і користування відкритими на його ім`я рахунками в будь-яких банківських установах України та те, що ОСОБА_5 зареєстрований у будинку, який належить ОСОБА_16 (матері ОСОБА_1 ), разом з цим не є доказами наявності факту ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків подружжя із загиблим.

Водночас проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Що стосується акту обстеження житлово-побутових умов від 22.05.2023, де фактично вказано, що ОСОБА_5 1987 року народження з 2018 року по день реєстрації місця проживання мешкав за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 зареєструвався за вказаною адресою з 20.03.2023 року. Разом з ним в цей період часу проживала громадянка ОСОБА_1 , 1988 року народження, у свою чергу у акті не зазначено, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, тобто з вказаного акту не вбачаються їхні стосунки.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження введення спільного господарства, підтримування будинку, проведення в ньому поточних ремонтів, у якому спільно проживали ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , як посилається позивач.

Також, позивач у судовому засіданні не підтвердила факт спільного бюджету із ОСОБА_5 .

Надаючи оцінку показанням свідків, суд дійшов висновку, що їх показання носять загальний характер та стосуються здебільшого констатації факту того, що загиблий ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у стосунках, проте з якого саме місяця 2018 року судом не встановлено.

Отже, факт спільного проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та що позивачка проживала однією сім`єю і була членом сім`ї ОСОБА_17 .

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимим доказами факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з січня 2018 до 23.04.2023, зокрема ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, а відтак і про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд понесені судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачкою.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 244, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.3, 21, 27, 74 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна, до Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, Міністерства оборони України, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07.04.2025 р.

Суддя С.Ю.ПЕТРЕНКО