справа № 619/8164/24
провадження № 2/619/183/25
Рішення

іменем України

04 квітня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/8164/24,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про стягнення заборгованості за позикою,

представник позивача: Король В.Р.,

представник відповідача: Мухін О.М.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 , у інтересах якого діє представник адвокат Король В.Р., звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики у розмірі 1062820,13 грн, з яких 794273,50 грн сума основного боргу, 55511,63 грн 3% річних, 213035,00 грн інфляційні втрати. У обґрунтування позову зазначено, що 25 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути гроші у повному обсязі у строк до 31 грудня 2021 року. Договір був укладений у письмовій формі у вигляді розписки. Станом на 30 грудня 2021 року офіційний курс Національного банку України долара СІЛА складав 27,2077 грн. Отже, сума позики за розпискою від 21.10.2021 року складає 136038,50грн. 25 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, які зобов`язався повернути у повному обсязі у строк до 31 серпня 2022 року, про що складена розписка. Станом на 31 серпня 2022 року за офіційний курс Національного банку України долара США складав 36,5686 грн. Отже, сума позики за розпискою від 21.10.2021 року складає 365686,00 грн. 25 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 10000,00 доларів США, про що написана розписка, у якій зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути гроші у повному обсязі у строк до 01 березня 2022 року. Станом на 01 березня 2022 року офіційний курс Національного банку України долара США складав 29,2549 грн. Отже, сума позики за розпискою від 25.11.2021 складає 292549,00 грн. Протягом 2022-2024 років позивач неодноразово повідомляв ОСОБА_2 в усній формі про наявність заборгованості, але жодних дій щодо виконання зобов`язання зі сторони ОСОБА_2 вчинено не було, окрім того він перестав відповідати на дзвінки позивача і почав уникати його. Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу по розписці від 25.10.2021 нараховано 3% відсотки річних, що становить 11005,75 грн та інфляційні втрати в сумі 52656,23 грн за період 01.01.2022 30.08.2024; по розписці від 25.10.2021 на суму 10000,00 доларів США нараховано 3% відсотки річних, що становить 22280,90 грн та інфляційні втрати в сумі 58658,34 грн за період 01.09.2022 30.08.2024; по розписці від 25.11.2021 на суму нараховано 3% відсотки річних, що становить 22224,98 грн та інфляційні втрати в сумі 101720,00 грн за період 02.03.2022 30.08.2024.

Представник відповідача - адвокат Мухін О.М. у судовому засіданні проти позову заперечував повністю та пояснив, що в розписках від 25.10.2021, 25.11.2021 зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 отримав в борг у ОСОБА_1 грошові кошти, відповідно 15 та 10 тисяч доларів США. Проте, аналіз розписок свідчить, що вони не містять повних та належних даних про умови отримання позичальником в борг грошей, зокрема не можливо чітко встановити дані кредитора. Позичальнику дійсно відомий позивач ОСОБА_1 , з ним в порядку співпраці укладалися інші договори позики, що на цей час сплачені. Втім, грошові кошти за доданими до матеріалів справи розписками від позивача - ОСОБА_1 відповідач не отримував. Наведене свідчить про відсутність боргових зобов`язань між сторонами у справі. До позовної заяви доданий розрахунок 3% річних на суму 55511,63 грн. за період з 01.01.2022 по 30.08.2024, інфляційні втрати в сумі 213 035.00 грн. з 01.01.2022 по 31.07.2024, Враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що положення статті 625 ЦК України до грошових зобов`язань застосовуються лише до початку дії воєнного стану, розрахунок заборгованості наданий позивачем не відповідає Закону.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 12.10.2024 судом сформовано засобами системи «Електронний суд» з Єдиного державного демографічного реєстру відповідь

№ 841768 щодо місця проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою суду від 18.10.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.11.2024, яке було відкладено на 09.12.2024 за клопотанням представника відповідача та на 13.01.2025 у зв`язку з неявкою представника позивача.

Відповідно до ухвали суду від 13.01.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 12.02.2025, яке було відкладено на 27.03.2025 у зв`язку з неявкою позивача.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Згідно із письмовою розпискою від 25.10.2021 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_1 , взяв в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 5 (п`ять) тисяч доларівСША, які зобов`язується повернути до 31.12.2021 року (а.с. 55); відповідно до письмової розписки від 25.11.2021 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_1 , взяв в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 10 (десять) тисяч доларів США, які зобов`язується повернути до 01.03.2022 року (а.с. 56); відповідно до письмової розписки від 25.10.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_1 , взяв в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 10 (десять) тисяч доларів США, які зобов`язується повернути до 31.08.2022 року (а.с. 57).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

У статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припиненні зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Дослідивши оригінали наданих розписок від 25.10.2021 та 25.11.2021 судом з`ясовано справжню правову природу укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як договорів позики, отже, судом відхиляються доводи сторони відповідача про неотримання коштів.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 зобов`язань до договорами позики не виконав, оригінали боргових розписок знаходяться у позивача, матеріали справи не містять даних про виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення грошових коштів у визначеному розмірі у визначені у розписках строки, суд вважає наявними правові підстави для стягнення з відповідача боргу за договорами позики у розмірі еквівалентному 25000,00 доларів США.

Так, 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України,Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 год 30 хв, який діє до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 3% річних на підставі статті 625 ЦК України підлягають задоволенню частково за період з 01.01.2022 (час, з якого позика вважається простроченою) по 23.02.2022, по розписці від 25.10.2021 на суму 5000,00 доларів США, що становить 603,79 грн.

У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 було вказано на те, що з а статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то частина друга статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Такий висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того, цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц, від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та інших.

Зважаючи на те, грошове зобов`язання відповідача виникло у доларах США, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, оскільки норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в укладених ними договорах не погодили.

У цій справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив.

Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).

У Постанові ВП ВС від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24) зазначено:

«59. Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

61. Посилання відповідача на те, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається на день подання позову, не ґрунтується на нормах матеріального права.

62. Натомість стягнення судом першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі, еквівалентній 65 000 дол. США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, повною мірою відповідає приписам частини другої статті 533 ЦК України.

63. На користь цього висновку свідчить і те, що Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14).

64. Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення».

Велика Палата Верховного Суду у пункті 79 постанови від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 зробила висновок наступного змісту: «якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення».

Суд зазначає, що сума боргу у розмірі 25000,00 доларів США підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вона випливає безпосередньо з умов договорів, які є дійсними і відповідає вимогам чинного законодавства. Вказані платежі не були здійснені відповідачем у встановлені строки, що створює обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог у частині повернення основної заборгованості, але з урахуванням принципу диспозитивності, враховуючи, що позивачем не заявлялось вимог про стягнення заборгованості у доларах США, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 794273,50 грн суми основного боргу та 603,79 грн 3% річних за період 01.01.2022 по 23.02.2022.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 10628,20 грн, однак звільнений від сплати судового збору, отже, витрати по сплаті судового збору покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача та компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, в розмірі 74,79%, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 7948,83 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договорами позики у розмірі 794273,50 грн - суми основного боргу та 603,79 грн 3% річних, а всього 794877,29 грн (сімсот дев`яносто чотири тисячі вісімсот сімдесят сім гривень 29 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 7948,83 грн (сім тисяч дев`ятсот сорок дві гривні 45 копійок).

Надіслати представнику позивача та представнику відповідача копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І. М. Нечипоренко