П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року м. Київ

Справа № 761/26492/19

Провадження: № 22-ц/824/1379/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Некрасова Олексія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Фролової І. В.,

за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О., яка обґрунтована тим, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2020 року у справі №761/26492/19 була затверджена мирова угода, укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказує, що згідно вказаної мирової угоди він зобов?язався перерахувати суму коштів в розмірі 4 814 837, 80 грн в строки, передбачені мировою угодою. 05.12.2023 року стягувач подавприватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали від 28.01.2020 року, де зазначено, що боржником станом на 05.12.2023 року сплачено лише 250 000 грн. Залишок боргу складає 1 564 837,80 грн. В той же день, приватний виконавець Фесик М.О. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали від 28.01.2020 року. На наступний день, а саме 06.12.2023 року, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження. В подальшому, постановою від 07.12.2023 року була скасованапостанова про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 06.12.2023. В той же день, приватний виконавець винесла наступні постанови: 1) про виправлення помилки у процесуальному документі, згідно якої внесла зміни до постанови від 05.12.2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали від 28.01.2020року; 2) про виправлення помилки у процесуальному документі, згідно якої внесено виправлення до документу «Постанова про стягнення з боржника основної винагороди» від 05.12.2023рокута викладено резолютивну частину постанови в іншій редакції.Скаржник вважає, що дії приватного виконавця Фесик М. О. стосовно скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 06.12.2023 року, здійснені шляхом винесення постанови від 07.12.2023 року про скасування процесуального документу, а також здійснення всіх наступних дій, та відповідно, винесення постанов, незаконними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на те, що приватний виконавець, згідно ЗУ «Про виконавче провадження» не мала права здійснювати будь-які дії після закінчення виконавчого провадження. Крім того, вважає, що сума пені, нарахована виконавцем, поза межами строків позовної давності.

На підставі вищевикладеного, просив суд: визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 щодо винесення: постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 05.12.2023 на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2020 у справі №761/26492/19; постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 05.12.2023; постанови від 07.12.2023 про скасування процесуального документу «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 06.12.2023; постанови від 07.12.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі «Постанова про відкриття виконавчого провадження» НОМЕР_3 від 05.12.2023;постанови від 07.12.2023 про виправлення помилки у процесуальному документи «Постанова про стягнення з боржника основної винагороди» від 05.12.2023; постанови від 07.12.2023 про зміну реєстраційних даних; постанови від 07.12.2023 про арешт коштів боржника; постанови від 07.12.2023 про арешт майна боржника.

У зв`язку з чим, просив скасувати вищеперелічені постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Некрасов О. С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу суду просив скасувати та постановити нову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 12.02.2023 року, крім того, зазначив, що згідно положень ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», приватний виконавець з моменту закінчення виконавчого провадження не має право на вчинення будь-яких дій в межах вже закінченого виконавчого провадження, що судом першої інстанції також не взято до уваги. Також, звертає увагу на положення ч. 11 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», якими передбачено, що виконавець нараховує пеню до моменту виконання рішення, проте, в ухвалі від 28.01.2020 року не визначено нарахування пені саме до моменту виконання рішення, а отже, дії приватного виконавця є грубим порушенням чинних норм права. Крім того, що суд залишив поза увагою те, що до стягнення пені застосовуються положення ст. 258 ЦК України. Більш того, вважає, що у період карантину через короно-вірусну хворобу та з початку запровадження в країні воєнного стану нарахування по 625 ЦК України заборонено.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Коваль Р. О. в інтересах приватного виконавця Фесик М. О. апеляційну скаргу вважав необґрунтованою, зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що на час дії військового стану строки, визначені цим законом, перериваються, відтак, виконавець діяла правомірно, крім того, вказує, що під час дії військового стану цими ж положеннями закону передбачено скасування з власної ініціативи приватним виконавцем, винесених ним же постанов. Вказує, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі визнає і вказує про несвоєчасне виконання ним зобов`язання за мировою угодою, а порядок нарахування суми заборгованості у разі прострочення зобов`язання прямо передбачений умовами мирової угоди (п. 6.) Крім того, розгляд справи просив здійснювати без особистої участі.

В судовому засіданні адвокат Рябко Р. О. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Адвокат Петришак М. Я. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа № 761/26492/19.

Предметом даної справи є стягнення ОСОБА_2 з ОСОБА_3 суми боргу за розпискою в розмірі 4 814 837,80 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2020 року у даній цивільній справі затверджена мирова угода, укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно вказаної мирової угоди ОСОБА_3 зобов?язався перерахувати суму коштів в розмірі 4 814 837, 80 грн в строки, передбачені мировою угодою.

05.12.2023 року ОСОБА_4. в інтересах ОСОБА_2 подала приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду від 28.01.2020 року, де зазначила, що боржником станом на 05.12.2023 року сплачено лише 250 000 грн. Залишок боргу складає 1 564 837,80 грн.

На підставі заяви стягувач 05.12.2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали від 28.01.2020.

Згідно постанови від 05.12.2023 року приватним виконавцем зазначено: «згідно заяви про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2023 року залишок боргу складає 1 564 837,80 грн.

Зобов`язати боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 156483,78 грн, та мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 269 грн, понесені при відкриті виконавчого провадження приватним виконавцем».

Також, 05.12.2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. винесла постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 156483,78 грн.

06.12.2023 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали від 28.01.2020, у зв`язку з фактичним виконанням.

Згідно постанови від 06.12.2023 року приватний виконавець зазначив: «борг погашено, витрати виконавчого провадження та основну винагороду сплачено в повному обсязі».

07.12.2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. винесла постанову про скасування процесуального документу, згідно якої зазначила: «при відкритті виконавчого провадження на підставі ухвали № 761/26492/19 від 28.01.2020 року, що видав Шевченківський районний суд міста Києва про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо стягнення боргу в розмірі 4 814 837, 80 грн, виконавцем не враховано, що після прострочення платежів згідно графіку платежів, на відповідача покладено обов`язок за невиконання мирової угоди в пункт 6 ухвали, а саме: "у разі порушення відповідачем строків погашення заборгованості за цією мировою угодою, визначених пунктом 3 даної угоди, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також у Реєстраційний номер виконавчого провадження: НОМЕР_2 відповідності до положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми", та не виконано у постанові про відкриття виконавчого провадження розрахунку остаточної суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

При цьому, приватний виконавець керувалась ч. 11 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 10-2 Розділу XIII згідно із Законом № 2129-IX від 15.03.2022; із змінами, внесеними згідно із Законами № 2455-IX від 27.07.2022, № 2456-IX від 27.07.2022, № 2468-IX від 28.07.2022; в редакції Закону № 3048-IX від 11.04.2023.

Постановою від 07.12.2023 року була скасована постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 06.12.2023.

В той же день, а саме 07.12.2023 року, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. винесла наступні постанови: 1) про виправлення помилки у процесуальному документі, згідно якої внесла зміни до постанови від 05.12.2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали від 28.01.2020 року.

Згідно змін, постанову від 05.12.2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали від 28.01.2020 року було доповнено розрахунком відповідно до пункту 6 ухвали від 28.01.2020 року та доповнено постанову про відкриття виконавчого провадження пунктом 7, в якому здійснено розрахунок донарахувань;

2) про виправлення помилки у процесуальному документі, згідно якої внесено виправлення до документу «постанова про стягнення з боржника основної винагороди» від 05.12.2023 року та викладено резолютивну частину постанови в такій редакції: «відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Згідно вимог частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - 3 Реєстраційний номер виконавчого провадження: НОМЕР_2 Закон), основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Так, статтею 27 Закону, передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Таким чином, розрахунок основної винагороди приватного виконавця за даним виконавчим документом становить: 3515565.08 грн. х 10% = 351 556,50 грн»; а також внести зміни в пункт 1 постанови в частині суми винагороди та викласти його в такій редакції: «Стягнути з боржника: Боржник: ОСОБА_1 дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 основну винагороду у сумі 351556,50 грн».

3. про зміну реєстраційних даних, згідно якої внесено зміни в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме:

3.1. замість суми коштів до стягнення за ВД: 1564837.80 зазначити: Сума коштів до стягнення за ВД: 3515565.08;

3.2. замість суми коштів (еквівалент у гривні): 1564837.80 зазначити Сума коштів (еквівалент у гривні): 3515565.08 грн;

4. про арешт коштів боржника на суму 2 145 800 грн.;

5. про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: все рухоме та нерухоме майно у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в розмірі 2 145 800 грн.

Інших постанов в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 не виносилось.

Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_1 обґрунтовував її, в тому числі, тим, що виконавець не мала права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження та була зобов`язана повернути стягувачу ухвалу від 28.01.2020 року, оскільки, на його переконання, пропущено строк пред`явлення ухвали до виконання.

Відмовляючи в задоволенні вимог скарги в частині визнання неправомірними дій приватного виконавця та скасування постанови про відкриття провадження від 05.12.2023 року а також постанови про стягнення з боржника основної винагороди, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не є таким, що сплинув.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

На час вчинення виконавчих дій діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII,від 18.10.2023 року.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту рішення - Закон) ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а саме від 18.10.2023) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону, виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем с держава або державний орган, які можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання».

У відповідності до частини 1,2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред?явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Зі змісту ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2020 року убачається розстрочення платежів відповідно до наступного графіку:

1. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.)- 01.04.2020 р.

2. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.05.2020 р.

3. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.06.2020 р.

4. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.07.2020 р.

5. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.08.2020 р.

6. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.09.2020 р.

7. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.10.2020 р.

8. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.11.2020 р.

9. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.12.2020 р.

10. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.01.2021 р.

11. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.02.2021 р.

12. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.03.2021 р.

13. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.04.2021 р.

14. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.05.2021 р.

15. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.06.2021 р.

16. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.07.2021 р.

17. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.08.2021 р.

18. 200 000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) - до 02.09.2021 р.

19. 1 214 837, 80 (один мільйон двісті чотирнадцять тисяч вісімсот тридцять сім гривень 80 коп.) - до 10.10.2021 р.

З наведеного слідує, щоостанній платіж мав відбутись 10.10.2021 року, а відтак,строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплинув, що також правильно встановлено судом першої інстанції.

Більш того, колегія суддів звертає увагу скаржника на положенняЗакону України «Про виконавче провадження»,якими передбачено, щона період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, строк пред`явлення виконавчого документа перервався введенням воєнного стану на території України, який триває по теперішний час.

Продовження строків позовної давності в період дії карантину та воєнного стану є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому, обґрунтування причин, за яких дія карантину та воєнного стану не дала б змоги особі вчинити певні дії вчасно, не вимагається (див. постанову Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2023 року.

Крім того, з матеріалів скарги також убачається, що 05.12.2023 року виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди, яку, згідно прохальної частини ОСОБА_1 просив скасувати.

П. 4. Ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний (приватний) виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У даному випадку немає підстав для скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди, яка є похідною від постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки судом першої інстанції не встановлено будь-яких порушень виконавця в цій частині, з чим також погоджується й колегія суддів. Крім того, ОСОБА_1 не було обґрунтовано, в чому саме полягає порушення приватного виконавця Фесик М. О. при винесенні постанови 05.12.2023 року про стягнення з боржника основної винагороди.

Перевіряючи вимоги скарги щодо правомірності дій виконавця при винесенніпостанови про скасування процесуального документу та винесення інших постанов у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, виключно на підставі заяви стягувача про примусове виконання рішення. При цьому, в заяві стягувач зобов`язаний зазначити суму, яка підлягає стягненню, що й було зроблено у відповідному зверненні ОСОБА_4 (а. с. 11).

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі підстав, визначених цією статтею, зокрема у випадку фактичного виконання рішення або на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

З постанови про закінчення виконавчого провадження від 06.12.2023 року убачається, що виконавче провадження закінчено у зв`язку з його фактичним виконанням.

Законодавством державного (приватного) виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду. На цьому неодноразово наголошував також і Верховний Суд (№ 6-1445цс17 від 13.09.2017; 750/2000/18 від 05.02.2020 року).

Дійсно, п. 6 ухвали суду (мирової угоди) від 28.01.2020 року передбачено, що у разі порушення відповідачем зобов`язання він зобов`язується сплатити позивачеві пеню, а також штрафні санкції у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з тим, що мирова угода на стадії судового процесу за своєю правовою природою відрізняється від кредитних та позикових зобов?язань та укладається як компромісна домовленість за зобов?язаннями, момент виконання яких настав та/або був вже прострочений.

Верховний суд неодноразово робив висновки, що мирову угоду, затверджену судом, не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 12 червня 2018 року справа № 908/1604/17).

Нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат в цьому випадку відбувається не на підставі договірних зобов?язань, а на підставі судового рішення, що набрало чинності, виконавчого документу, правомірність можливості такого нарахування вже затверджена судом і не може знов переглядатись в судовому порядку.

Отже, подаючи заяву про відкриття виконавчого провадження, стягувач мав враховувати зазначені обставини, зокрема особливості нарахування штрафних санкцій у разі укладення мирової угоди. Водночас,у поданій заяві стягувач чітко визначив залишок боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , у розмірі 1 564 837,80 грн, реалізуючи тим самим своє законне право на примусове виконання рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» після закінчення виконавчого провадження не може бути розпочато знов, крім випадків передбачених цим законом.

Тобто, з того моменту, коли приватний виконавець закінчила виконавче провадження, вона вже не має право на вчинення будь-яких дій в межах вже закінченого виконавчого провадження, крім як направлення виконавчого документа до суду. Це положення є гарантією правової визначеності та стабільності виконавчих процедур, запобігаючи свавільному втручанню у встановлений порядок примусового виконання судових рішень.

При цьому, колегія суддів ураховує те, що п. 10-2 розділу ХІІІ ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.

В той же час, самостійно скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження приватним виконавцем не зазначено, які саме об`єктивні підстави передували скасуванню такої постанови, ураховуючи те, що стягувач особисто не зазначав у заяві про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника штрафних санкцій відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Більш того, положеннями ч. 1 ст 40 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного рабочого дня з дня одержання виконавцем відповідного судового рішення.

Проте, процесуальної дії щодо відновлення виконавчого провадження приватним виконавцем Фесик М. О. вчинено не було.

У даному випадку, колегією суддіввстановлено, що приватний виконавець самостійно, без наявності заяви стягувача або відповідного рішення суду, скасував постанову про закриттявиконавчого провадження та виніс інші процесуальні документи, що фактично змінило порядок виконання судового рішення. Однак,такі дії суперечать фундаментальним принципам виконавчого провадження, визначеним Законом.

Особливо важливим є те, що під час відкриття виконавчого провадження стягувачем було чітко визначено суму залишку боргу, яка підлягала примусовому виконанню. Будь-які зміни щодо суми стягнення, її перегляд або донарахування пені, штрафних санкцій чи інших платежів мали б здійснюватися виключно за ініціативою стягувача або на підставі окремого судового рішення.

За таких обставин, дії виконавця, спрямовані на скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та внесення змін до суми стягнення без відповідної заяви стягувача, є протиправними та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Колегія суддів розцінює такі дії як порушення принципів виконавчого провадження, що в свою чергу слугує підставою для визнання відповідних процесуальних документів незаконними.

Згідно частин 2, 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, вищевказаною нормою права передбачено, що саме у вказаному порядку вирішуються спірні питання між боржником та виконавцем.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи та наданим доказам, що призвело до неправильного вирішення скарги, тому, ухвала судув частині вирішення вимог скарги щодо визнання дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. при винесенні 07 грудня 2023 року постанови про скасування виконавчого документу, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження, а також постанов про виправлення помилок, зміни реєстраційних даних та арешту коштів боржника підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення поданої скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Некрасова Олексія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року в частині вирішення вимог скарги щодо визнання дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни при винесенні 07 грудня 2023 року постанови про скасування виконавчого документу: постанови «про закінчення виконавчого провадження від 06 грудня 2023 року», а також постанов від 07 грудня 2023 року про виправлення помилок, зміни реєстраційних даних та арешту коштів боржника неправомірними скасувати.

Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни щодо винесення постанови від 07 грудня 2023 року про скасування «постанови про закінчення виконавчого провадження від 06 грудня 2023 року» та винесення постанови від 07 грудня 2023 року «про виправлення помилок у процесуальному документі «постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 від 05 грудня 2023», постанови від 07 грудня 2023 року про виправлення помилки у процесуальному документі, а також постанов від 07 грудня 2023 року «про зміну реєстраційних даних», «про арешт коштів боржника» неправомірними та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марію Олексіївну усунути допущені порушення.

В решті ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова