Справа № 346/519/25
Провадження № 2-о/346/129/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Урбанович І.Д.

заявниці ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк Ірина Василівна, про встановлення факту постійного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцем на час смерті спадкодавця і відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті спадкодавця і відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її тітка ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,11 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Раківчицького старостинського округу. Заявниця з метою оформлення спадщини звернулася до державного нотаріуса із відповідною заявою, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, в зв`язку з тим, що вона не проживала та не була зареєстрованою за місцем проживання разом зі спадкодавцем (померлою) на день її смерті. Вказує, що з 2010 року як племінниця проживала з ОСОБА_3 однією сімєю, вела з нею спільне господарство за вищевказаною адресою, мала спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. Встановлення вказаного факту їй необхідно для прийняия спадщини в порядку, що передбачений положеннями ЦК України та Закону України «Про нотаріат».

Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала із зазначених підстав.

Державний нотаріус Мануляк І.В. в судове засідання не з`явилась, 21.02.2025 року подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, не заперечує щодо вирішення справи по суті ( а.с. 25 ).

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, 24.03.2025 року надіслала до суду письмові пояснення, в яких просить залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, а розгляд справи проводити в її відсутності. Вказує, що факти, викладені в заяві, не відповідають дійсності, заявниця ніколи не проживала з покійною тіткою та вела з нею спільного господарства, а подання цієї заяви зумовлене тим, що вона дізналася про те, що після її ( ОСОБА_3 ) смерті залишилось майно, яке не було вказане нею у зповіті, а саме земельна ділянка площею 1,11 га, що належала на праві власності покійному чоловікові ОСОБА_3 ОСОБА_4 , який проживав вдвох з дружиною та до них періодично приїжджали племінники, рідні сестри та брат, в тому числі ОСОБА_2 та заявниця. Після смерті чоловіка ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з ОСОБА_3 ніхто не проживав та не вів спільне господарство, дітей своїх вони не мали, їй було призначено соціальний супровід від ОМС, а після її смерті відкрито спадкову справу. Ще за життя вона повідомила племінникам, що склала заповіт, згідно з яким все своє майно поділила в рівних частках між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (дочкою заявниці). Вказані особи подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, а оскільки були певні проблеми з документами на спадкове майно, то оформлення спадщини та видача свідоцтв про право на спадщину за заповітом відбулась лише восени 2024 року. При оформленні документів було випущено з уваги земельний пай, який залишився після смерті чоловіка ОСОБА_3 та який вона фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. В жовтні 2024 року ОСОБА_2 в межах спадкової справи розпочала оформляти спадкові права на вказаний земельний пай і після того, як про це стало відомо заявниці, остання вчиняє дії щодо його успадкування, хоча із заявою про прийняття спадщини ні після смерті ОСОБА_3 , ні після ОСОБА_4 до нотаріальної контори не зверталася. Заявниця знає про наявність спадкової справи та заповіту, оскільки її рідна дочка прийняла спадщину за заповітом, з якою, як вона вказує, проживає у будинку покійної тітки, і при цьому не вчиняла жодних дій для прийняття спадщини, вважаючи, що фактично вступила в спадщину, що суперечить одне одному. Звартає увагу, що також. що заявниця не надала жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував її постійне місце проживання зі спадкодавцем на день смерті, факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, а враховуючи, що вона заперечує щодо встановлення даного факту, є всі підстави для залишення поданої заяви без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши заявницю, свідків, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з даними архівної довідки № Б-146(Ц)/06-06, виданої 06.11.2024 року Державним архівом Івано-Франківської області Івано-Франківської обласної державної адміністрації, ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Раківчик Коломийського повіту ( нині Коломийського району), хрещена 05.03.1923 року в церкві с. Раківчик ( а/з №7); батько ОСОБА_9 , син ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , уродж. ОСОБА_10 ; мати ОСОБА_12 , донька ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , уродж. ОСОБА_15 ( а.с. 6 ).

19.06.1965 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та зміила прізвище на « ОСОБА_16 », що стверджується д копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданного повторно 26.11.2012 року (а.с. 9).

Відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 02.11.2024 року, ОСОБА_17 18.05.1958 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_18 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_19 » (а.с. 10).

У відповідності до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 02.11.2024 року, ОСОБА_20 24.02.1989 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_21 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_22 ». 07.08.1996 року Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області шлюб між ними розірвано, актовий запис № 187 (а.с. 11).

Згідно з даними копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №015132, виданого 08.08.2002 року на підставі рішення XX сесії ІІІ скликання Раківчицької сільської ради від 30.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №872, ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 1,11 га для ведення підсобного господарства, що знаходиться на території Раківчицької сільської ради (а.с. 5).

Згідно з даними копій свідоцтв про смерть серій НОМЕР_2 , виданого повторно 26.11.2012 року, та НОМЕР_3 від 02.01.2013 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Раківчик Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 4, 12).

Відповідно до копій довідок №29 та №3, виданих Раківчицькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області відповідно 02.02.2010 року та 08.01.2013 року, ОСОБА_1 повністю своїм коштом похоронила свою тітку ОСОБА_3 ; доглядала її до дня смерті, вели спільне господарство, проживали разом ( ОСОБА_1 проживала без реєстрації); ОСОБА_17 постійно проживає в АДРЕСА_1 , без реєстрації ( а.с. 7 ).

Згідно з копією акту, складеного 27.03.2013 року комісією в складі сільського голови Заграновського В.В., секретаря сільської ради Попадюк Н.П., депутата с/р Федасюка В.Б., за словами свідків в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживають з 2010 року без реєстрації ( а.с. 8 ).

Листом № 1711/02-14 від 02.11.2024 року державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. повідомила заявницю про те, що нотаріус не вправі прийняти заяву про прийняття спадщини, оскільки вона не проживала разом з померлою ОСОБА_3 на день її смерті, тому повинна була звернуися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до 28.06.2013 року; у зв`язку з тим, що пропустила строк для прийняття спадщини рекомендовано звернутися з позовом до суду про надання додоткового строку на прийняття спадщини ( а.с. 15 ).

Судом також встановлено, що згідно із копією заповіту, посвідченого 30.10.2012 року секретарем Раківчицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 99, ОСОБА_3 заповіла своє майно в рівних частинах ОСОБА_5 , ОСОБА_23 та ОСОБА_7 (а.с. 40-42 ).

04.12.2018 року ОСОБА_24 у зв`язку з одруженням змінила прізвище на « ОСОБА_25 », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 04.12.2018 рокум (а.с. 51).

28.09.2024 року державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1546, № 1548, № 1541, № 1543, № 1544 № 1542, №1545, про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 (по 1/3 частці (а.с. 44-50)).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 (двоюрідна сестра заявниці та заінтересованої особи ОСОБА_2 ), суду пояснила, що заявниця проживала та доглядала за своєю тіткою ОСОБА_3 , вела спільне господарство з нею та має право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_29 , якому за життя допомагала як медик.

Свідок ОСОБА_30 (кум заявниці) в судовому засіданні суду зазначив, що йому відомо про те, що ОСОБА_1 приблизно з 2001 року проживала разом з тіткою ОСОБА_3 , допомагала їй, однак, постійно з нею не проживала.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 (провадження №61-10712св20) та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20 (провадження 61-6397св21), ухвалі від 2 травня 2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22).

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі №227/2188/21 (провадження №61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі №568/310/21 (провадження №61-16757св21).

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись до суду із вказаною заявою заявниця просить встановити факт її постійного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцем ОСОБА_31 на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту заяви вбачається, що метою встановлення даного факту є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних заявниці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останньої.

Водночас, ОСОБА_2 заперечує щодо задоволення заявлених вимог у зв`язку з їх недоведеністю та вказує про наявний спір про право.

Таким чином, при розгляді справи встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження, що зумовлює залишення заяви без розгляду. Разом з цим заявниця не позбавлена можливості подати позов на загальних підставах.

Такі ж висновки викладено в постанові Верховного Суду від 21.06.2022 року у справі №199/6329/20 (провадження №61-13935св21), ухвалі від 02.05.2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22)

Відповідно до правил, передбачених ч.6 ст. 294 та ч.4 ст.315 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 260, 261, ч.6 ст.294, ч.4 ст.315, ст.353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Мануляк Ірина Василівна, про встановлення факту постійного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті спадкодавця і відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без розгляду на підставі ч.6 ст.294 та ч.4 ст.315 ЦПК України.

Роз`яснити заявниці ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 04.04.2025 року.

Суддя: Яремин М. П.