Провадження № 2/752/2817/25
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши у приміщенні суду міста Києва в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Теннессі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок гасіння пожежі та залиття житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , через адвоката Дворнікову А.Ю. (ордер, свідоцтво а.с.75,76), звернулась до суду з наведеним позовом, в якому просить суд стягнути із ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 107 906,00 грн, стягнути судові витрати, які полягають у сплаті судового збору, витрат на правничу допомогу та витрат за проведення оцінки розмірі матеріального збитку (шкоди) в розмірі 6 500,00 грн.

Позивні вимоги обґрунтовано наступним. 11 лютого 2021 року позивачка ОСОБА_1 на підставі Попереднього договору купівлі-продажу, який вона уклала з Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Теннессі», набула майнові права на квартиру АДРЕСА_1 з подальшим оформленням права власності після повної оплати вартості такого нерухомого майна. За умовами попереднього договору продавець підписанням цього договору надає повноваження та зобов`язує покупця виконувати обов`язки власників квартири.

02 липня 2024 року у квартирі АДРЕСА_2 , яка є власністю ОСОБА_2 і знаходиться на 9-му поверсі будинку за вказаною адресою, виникла пожежа, за результатами гасіння якої квартира позивачки № 2-20 зазнала значних пошкоджень та руйнувань, вартість проведення відновлювальних робіт щодо яких має бути відшкодовано відповідачем. Відповідно до Акту про пожежу від 03 липня 2024 року пожежа сталась на терасі квартири відповідача. Відповідно до Висновку № 1 Дослідно-випробувальної лабораторії Центру забезпечення діяльності ГУ ДСНС України від 05 липня 2024 року найбільш ймовірною причиною пожежі могло стати виникнення аварійних режимів роботи в накопичувані енергії «Power Bank».

Комісією ОСББ «ЖК «Республіка» складено Акт про залиття від 03 липня 2024 року та встановлено, що за наслідками ліквідації пожежі у квартирі відповідача сталося залиття квартири позивачки. Відповідно до Звіту про оцінку матеріального збитку (шкоди) 03 жовтня 2024 року, розмір матеріального збитку, завданого квартирі позивачки, становить 107 906,00 грн.

У позові вказується про орієнтований розмір витрат на правничу допомогу, докази щодо якого буде додатково подано.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с.93-95).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 задоволено клопотання представника позивачки - адвоката Дворнікової А.Ю., накладено арешт на нежитлове приміщення відповідача площею 3,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.96-101).

Відповідач ОСОБА_2 , треті особа у справі повідомлялись про розгляд справи судом шляхом надсилання примірників позовної заяви та ухвал суду за зареєстрованою адресою проживання вказаних учасників справи, які повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, треті особи пояснень не надали.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 (Цивільного процесуального Кодексу (далі ЦПК) України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 Цивільного Кодексу (далі ЦК) України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорюванням. Кожна особа маж право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки від 30 вересня 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником кв. АДРЕСА_4 вказано Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Теннессі» (а.с. 23).

Також судом встановлено, що 11 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Теннессі» (продавець) та позивачкою ОСОБА_1 (покупець) укладено Попередній договір купівлі- квартири АДРЕСА_5 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бишевець О.В. 11 лютого 2021 року, зареєстрований в реєстрі № 403 (а.с.15-20).

Відповідно до п. 1.3 вказаного договору сторони зобов`язались укласти основний договір у термін до 01 травня 2026 року у разі повної оплати покупцем ціни квартири, а відповідно до п.4.2 договору продавець підписанням цього попереднього договору надає повноваження та зобов`язує покупця виконувати обов`язки власника квартири

Між сторонами попереднього договору укладено Акт від 11 лютого 2021 року прийому-передачі квартири та ключів для проведення ремонту та оздоблювальних робіт (а.с.21).

Отже, на підставі укладеного Попереднього договору купівлі-продажу ОСОБА_1 набула майнові права на квартиру з подальшим оформленням права власності після оплати вартості нерухомого майна та, відповідно, має право на захист своїх майнових прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95 постанови).

Стаття190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року№ 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

За матеріалами справи, відповідно до Акту про пожежу від 03 липня 2024 року, складеного відділом запобігання надзвичайним ситуаціям та заходів цивільного захисту Голосіївського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві вбачається, що сталася пожежа 02 липня 2024 року о 21:36 на відкритій терасі квартири АДРЕСА_6 ю Вказано власника квартири - ОСОБА_4 . Актом зафіксовано перелік завданих пожежею пошкоджень (а.с.25).

Відповідно до Висновку №1 від 05 липня 2024 року про причину виникнення пожежі, яка сталася 02 липня 2024 року на відкритій терасі квартири АДРЕСА_6 , найбільш ймовірною причиною пожежі, яка сталася 02 липня 2024 року на відкритій терасі за вказаною адресою, - могло стати виникнення аварійних режимів роботи у накопичувачі енергії «Power Bank». У висновку вказано, що у правій частині тераси у відгородженому цегляною перегородкою піддашку (повної його ізоляції від атмосферу не було) на дальній стіні, напроти входу розташовано електрокомунікаційний вузол із приладом резервного живлення - накопичувачем енергії «Power Bank» серії НОМЕР_1 . Саме у цьому місці початково було виявлено відкрите полум`я. (а.с.26-35).

03 липня 2024 року представниками ОСББ «ЖК «Республіка» складено Акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення, затвердженого управителем групи будинків Асоціації ОСББ «ЖК «Республіка» - О.Романовим. За актом комісія дійшла висновку, що пошкоджено майно у квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок ліквідації пожежі, а саме за результатом гасіння 02 липня 2024 року у квартирі АДРЕСА_7 . Залиття квартири АДРЕСА_2 , що стало наслідком ліквідації пожежі, спричинено пошкодження в зоні кухні. Для деталізації оцінки розміру матеріальної шкоди рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до спеціалізованих суб`єктів оціночної діяльності (а.с.36).

18 вересня 2024 року позивачка ОСОБА_1 уклала Договір № 00553/24 з ФОП ОСОБА_5 про проведення незалежної оцінки майна, як має відповідні повноваження як суб`єкт оціночної діяльності (а.с. 38,59-60 і звор. 61).

Відповідно до Звіту про оцінку розміру матеріального збитку (шкоди) від 03 жовтня 2024 року, завданого квартирі АДРЕСА_4 , розмір матеріального збитку становить 107 906,00 грн. Об`єктом оцінки з приводу пошкоджень є приміщення кухні-коридора площею 10,18 кв.м (а.с.42-60).

Актом приймання-передачі робіт з незалежної оцінки від 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 прийняла виконанні оцінювачем роботи щодо складання звіту, вартість оцінки - 6 500,00 грн (а.с.41).

Оплата за складення звіту здійснена позивачкою відповідно до платіжних інструкцій № 7ЗЕТ-КР5Н-505К-1ЕК1 від 18 вересня 2024 року та № 62ХЕ-ХЕ93-ОАК1-АТ27 від 19 вересня 2024 року на загальну суму 6 500,00 грн (а.с.39-40).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 є власником кв. АДРЕСА_8 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, який відповідач уклав 01 лютого 2023 року з Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Теннессі», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бишевець О.В. 01 лютого 2023 року, зареєстрований в реєстрі № 131, що також підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав від 01 лютого 2023 року (а.с.62-65).

Разом з тим, 06 липня 2024 року відповідач ОСОБА_2 укладав Договір дарування квартири з третьою особою по справі - ОСОБА_3 , відповідно до якого остання стає власником кв. АДРЕСА_8 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. 06 липня 2024 року, зареєстрований в реєстрі за № 839, що також підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав від 06 липня 2024 року (а.с.66,67).

Надалі, третя особа ОСОБА_3 , як іпотекодавець, 11 жовтня 2024 року укладала з ОСОБА_6 , як іпотекодержателем, Договір іпотеки, предметом якого є кв. АДРЕСА_8 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатенком О.В. 11 жовтня 2024 року, зареєстрований в реєстрі за № 1267, що також підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав від 11 жовтня 2024 року (а.с.68-72).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).

Нормами статей 151, 156, 177 ЖК України визначено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Частиною шостою статті 55 Кодексу цивільного захисту України № передбачено, що обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Саме власник несе повну відповідальність за дотримання правил пожежної безпеки (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 757/75448/17-ц).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За обставинами справи цю презумпцію мала б спростувати саме відповідачка, що нею не зроблено.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір і причинно-наслідковий зв`язок.

Позивачкою у справі доведено обставини справи, надавши суду акт про пожежу, висновок про причини виникнення пожежі, звіт про оцінку розміру матеріального збитку.

У свою чергу, будь-яких доказів того, що залиття квартири позивачки відбулося не з вини відповідача остання не надав та не спростував докази, надані позивачкою на підтвердження факту залиття квартири, що відбулося 02 липня 2024 року. Крім того, відповідачем також не спростований розмір завданих позивачу збитків у сумі 107 906,00 грн.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що факт залиття квартири позивача підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачем у ході розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що позивачка надала належні та достатні докази в обґрунтування своїх вимог щодо заподіяної їй майнової шкоди, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, 107 906,00 грн.

Також судом установлено, що позивач поніс витрати на складання звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі, в розмірі 6 500,00 грн, тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою сплачено судовий за подання позову в сумі 1 211,20 грн (а.с.79), за подання заяви про забезпечення позову в сумі 650,60 грн (а.с.91), який суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивачки у загальному розмірі 1 861,80 грн (1 211,20+ 650,60).

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги в розмірі 55 331,00 грн, про які позивач вказав у заяві про стягнення судових витрат від 05 березня 2025 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

18 вересня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Еверлігал» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання юридичних послуг № 24/09-03, предметом якого є надання юридичних послуг ОСОБА_1 .

Цього ж числа між Адвокатським об`єднанням «Еверлігал» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до Договору про надання юридичних послуг № 24/09-03, якою визначено, що виконавець надає послуги, спрямовані на захист інтересів замовника у судовому процесі щодо відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири; визначено вартість юридичних послуг у фіксованому розмірі - еквівалент 1000,00 євро у національній валюті.

На підставі рахунку на оплату № 207 від 19 вересня 2024 року позивачем у цей же день здійснено оплату за юридичні послуги у відповідності до платіжної інструкції від 19 вересня 2024 року у розмірі 55 331,88 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання заяв по суті справи, інших заяв та клопотань, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 160/19098/21)

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, а й того, чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому адвокатам, враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

При цьому, суд вважає завищеним визначену позивачем та адвокатом вартість послуг в сумі 55 331,88 грн, адже така вартість наданих адвокатом послуг не є пропорційною до ціни позову - 107 906,00 грн, а такий розмір винагороди адвоката для стягнення їх з другої сторони, є необґрунтованим.

Таким чином, суд, оцінюючи обґрунтованість заяви про стягнення витрат на правову допомогу, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, необхідним на їх виконання, а також виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена позивачем сума є надмірною, а сума, яка підлягає стягненню з відповідача за надані позивачу юридичні послуги становить 10 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4 , 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265, 274,279 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Теннессі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок гасіння пожежі та залиття житлового приміщення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, 107 906 (сто сім тисяч дев`ятсот шість) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 861 (одна тисяча вісімсот шістдесят одна) грн 80 коп, витрати за складання звіту про оцінку матеріальної шкоди в сумі 6 500 (шість тисяч п`ятсот) грн 00 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп, а всього стягнути 18 361 (вісімнадцять тисяч триста шістдесят одна) грн 80 коп судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_9 .

Відповідач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_10 .

Третя особа - Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Теннессі», , адреса: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/7.

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_10 .

Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2025 року.

Суддя А.В. Слободянюк