Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Волкової Н.С.,

за участю секретаря Заїчко Д.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Стоянова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білозірської сільської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що 29.04.2024 рішенням Черкаського районного суду Черкаської області його позов до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №2/02-17 від 05.03.2024 задоволено; постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради №2/02-17 від 05.03.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Крім того, 29.07.2024 рішенням Черкаського районного суду Черкаської області його позов до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №8/02-17 від 17.05.2024 задоволено; постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради №8/02-17 від 17.05.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Вказав, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради його не викликали, чим грубо порушили його право на захист. При цьому, стягнення як у постанові №2/02-17 від 05.03.2024, так і в постанові №8/02-17 від 17.05.2024 було накладено на нього у виді максимального штрафу у розмірі 3 400 грн., чим відповідач поклав на нього надмірний тягар, оскільки він є особою з інвалідністю, має хронічні захворювання та отримує пенсію у мінімальному розмірі.

Позивач також зазначив, що у зв`язку із неправомірним притягненням його до адміністративної відповідальності, його стан здоров`я погіршився, він перебуває у пригніченому стані, відчуває душевні хвилювання, погіршився сон. Крім того, на тлі стресових ситуацій загострилась хвороба.

У зв`язку з протиправним притягненням його до адміністративної відповідальності, він був змушений скласти доручення у нотаріальній формі на ім`я ОСОБА_2 , витрачав кошти на проїзд, канцелярське приладдя та копіювання документів.

Посилаючись на зазначене, просив стягнути з відповідача на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн та в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1 500 грн.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 07.10.2024 відкрито провадження у вказаній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25.11.2024 у задоволенні заяви позивача про відвід представника позивача відмовлено.

Ухвалами Черкаського районного суду Черкаської області від 25.11.2024, 27.01.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 02.04.2025 у задоволенні клопотання позивача про постановлення окремої ухвали відмовлено.

Стислий виклад позиції учасників справи в ході судового провадження та пояснення свідків

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити із вказаних у ньому підстав. Позивач зазначив, що до сьогоднішнього дня він відчуває душевне хвилювання з приводу неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності. Накладене стягнення було надмірним тягарем для нього і членів його сім`ї.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилався на недоведеність наявності заподіяння моральної шкоди позивачеві, оскільки жодних доказів позивач на підтвердження її існування позивач суду не надав. У відзиві на позов зазначив, що позивач у своєму позові викладає надумані, неіснуючі обставини, оскільки глибокі та душевні страждання не підтверджуються ним документально. З приводу матеріальної шкоди зазначив, що вказане є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи, при цьому вони не доводяться позивачем у заявленій сумі в розмірі 1500 грн. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні надав пояснення, що на цей час він проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, позивача ОСОБА_1 він знав ще до початку повномасштабної війни, надавав йому правову допомогу в рамках безкоштовної правової допомоги. Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за неправдивий виклик поліції, потім позивач оскаржив постанови до суду за його порадою і суд скасував постанови. Внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності, позивач дуже хвилювався, був ображений. Також позивач скаржився йому, що через накладення адміністративного стягнення почалися непорозуміння в сім`ї, погіршився його стан здоров`я, почалися проблеми з ногами. Крім того зазначив, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю і приймає ліки.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні надала пояснення, що вона є дружиною позивача. Внаслідок притягнення чоловіка до адміністративної відповідальності він був дуже пригнічений, хвилювався, шукав способи як завадити ситуації, не займався домашнім господарством. Позивач є особою з інвалідністю і отримує пенсію, а тому сума адміністративного стягнення поклала на їх сімейний бюджет надмірний тягар.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Суд встановив, що відповідно до протоколу № 2 засідання адміністративної комісії Білозірської сільської ради від 05.03.2024 вирішено притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накласти штраф у розмірі 3 400 грн.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради №2/02-17 від 05.03.2024 ухвалено накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі 3 400 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.04.2024 позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №2/02-17 від 05.03.2024 задоволено; постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради №2/02-17 від 05.03.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Відповідно до протоколу № 9 засідання адміністративної комісії Білозірської сільської ради від 17.05.2024 вирішено притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накласти штраф у розмірі 3 400 грн.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради №8/02-17 від 17.05.2024 ухвалено накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі 3 400 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.07.2024 позов ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №8/02-17 від 17.05.2024 задоволено; постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради №8/02-17 від 17.05.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №256569 ОСОБА_1 має інвалідність ІІІ групи безтерміново, інвалідність встановлена з дитинства.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста ОСОБА_1 має захворювання атеросклероз аорти; синдром Ляріша ішемія.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша-друга статті 1176 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц).

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). У зв`язку з наведеним аналізом норм матеріального права, а також враховуючи правовий висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), Верховний Суд вказує на те, що стягнення коштів проводиться не з Державного бюджету України, а з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України (постанова Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 202/1722/19-ц).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 638/6944/16-ц зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Позиція суду

Судом встановлено, що постанови, згідно з якими на позивача накладене стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, в подальшому скасовані рішеннями суду, які набрали законної сили, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Наведене свідчить, що адміністративна комісія при виконавчому комітеті Білозірської сільської ради незаконно притягнула позивача до адміністративної відповідальності.

Суд встановив, що моральні страждання позивача виявились у душевних хвилюваннях через ухвалення постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності, а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав шляхом звернення до суду із позовами про скасування вказаних постанов, ці фактори тягнуть за собою моральні страждання. У зв`язку з чим, необґрунтованими є посилання представника відповідача щодо недоведеності заподіяння моральної шкоди позивачу.

Зазначені обставини є підставою для відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, завданої незаконним притягнення до адміністративної відповідальності.

При визначенні розміру відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує загальні засади цивільного законодавства, а саме: справедливість, добросовісність та розумність, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, характер понесених ним немайнових втрат внаслідок накладення на нього максимального стягнення, передбаченого санкцією статті 183 КУпАП, а також те, що позивача двічі притягнуто до адміністративної відповідальності, релевантну судову практику та визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.

Суд звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її збагачення.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

При постановленні рішення суд бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 та у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 726/837/20, відповідно до яких шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, а резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає, що такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Отже, у межах цього провадження відсутні підстави для відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, що понесені позивачем у провадженнях про скасування постанов про адміністративне правопорушення, а саме: за виготовлення копій документів на суму 102,00 грн. (товарний чек від 15.03.2024) та на суму 117,00 грн. (товарний чек від 24.05.2024); придбання канцелярського приладдя на суму 220,00 грн. (товарний чек від 05.03.2024), оскільки такі мали бути заявлені позивачем під час розгляду справ у порядку адміністративного судочинства.

Що стосується інших витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи на загальну суму 1592,00 грн., а саме: за складання довіреності у нотаріальній формі у розмірі 800,00 грн. (а.с. 49); за виготовлення копій документів на суму 153,00 грн. (товарний чек від 01.10.2024) та на суму 16,00 грн. (а.с. 110); за придбання квитків на проїзд на суму 490,00 грн. (а.с. 50) та на суму 68,00 грн. (а.с. 110); за поштову відправку документів на суму 65,00 грн. (а.с. 110), то суд вважає їх обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки до часткового задоволення підлягають вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди (10 000 грн становить 50% від суми заявлених вимог), то на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з розглядом справи пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 796,00 грн.

Щодо заяви свідка ОСОБА_4 про компенсацію витрат, пов`язаних із залученням свідка, в цій частині суд виходить з такого. Свідок у заяві посилалась на те, що вона проживає у іншому населеному пункті, а тому витратила кошти на проїзд до суду, крім того, просила компенсувати їй витрати, пов`язані із відривом від звичайних, а саме побутових занять, враховуючи час участі у судових засіданнях 19.12.2024, 27.01.2025 та 19.02.2025 та час, витрачений нею на прибуття до суду з іншого населеного пункту, що у загальному становить 7 годин за кожне судове засідання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 139 ЦПК України, свідку у зв`язку з викликом до суду відшкодовуються витрати, що пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та наймом житла, а також виплачується компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що свідок проживає в с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, в той час як Черкаський районний суд Черкаської області знаходиться в м. Черкаси Черкаської області. Тобто, підтверджується факт необхідності переїзду свідка до іншого населеного пункту для явки до суду в судові засідання. На підтвердження витрат свідка, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту свідком надано квитки на загальну суму 63 грн. 56 коп. (а.с. 143), яка належить до компенсації свідку. Доказів на підтвердження придбання свідком інших проїзних документів суду не надано.

Крім того, підлягають компенсації витрати свідку ОСОБА_4 за відрив від звичайних занять. З урахуванням встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 квітня 2024 року у погодинному розмірі складає 48 грн.; з урахуванням встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2025 року у погодинному розмірі складає 48 грн. З матеріалів справи вбачається, що свідок ОСОБА_4 з`являлася у судові засідання 19.12.2024, 27.01.2025 та 19.02.2025, що включає участь у судових засіданнях та час, витрачений нею час для прибуття до суду (7 годин), виходячи з розрахунку: 19.12.2024 (7 год.*48 грн./год. = 336,00 грн.); 27.01.2025 (7 год.*48 грн./год. = 336,00 грн.); 19.02.2025(7 год.*48 грн./год. = 336,00 грн.), що складає 1008,00 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на державу.

Керуючись ст. ст. 11-13, 264-265, 354 - 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білозірської сільської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди та 796 (сімсот дев`яносто шість) грн. 00 коп. у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Компенсувати свідку ОСОБА_4 з коштів Державного бюджету України 1008 (одна тисяча вісім) грн. 00 коп. за відрив від звичайних занять та 63 (шістдесят три) грн. 56 коп. у рахунок витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Виконавчий комітет Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, , місцезнаходження: вул. Незалежності, буд. 168, с. Білозір`я, Черкаський район Черкаська область.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття по станови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Повний текст рішення суду складено 07.04.2025.

Суддя: Н. С. Волкова