РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Біднини О.В.,

за участі секретаря судового засідання Рафальської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики в розмірі 110 485 доларів США, з яких: 26 600 доларів США основний борг за договором позики від 12.02.2019 року, 1 381 долар США 74 цента 3% річних за користування позиченими коштами за договором позики від 12.02.2019 року; 60 000 доларів США основний борг за договором позики від 05.02.2020 року, 22 504 долари США 11 центів 10% річних за користування позиченими коштами за договором позики від 05.02.2020 року, а також судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказала, що 12.02.2019 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти в сумі 40 000 доларів США терміном на три роки, до 12.02.2022 року. На підтвердження укладення договору відповідачем власноруч написана розписка. За змістом позову, 05.02.2020 року між сторонами був укладений договір позики, підтвердженням укладення якого є розписка, відповідно до умов якої ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США терміном на три роки, до 05.02.2023 року, зі сплатою 10% річних за користування позиченими коштами. Строк повернення грошових коштів настав, проте, відповідач зобов`язання в повному обсязі не виконала, грошові кошти в повному обсязі не повертає, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду.Крім того, посилаючись на ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач просить стягнути на свою користь 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 12.02.2019 року, які нарахувала за період з 13.02.2022 року по 05.11.2024 року, в розмірі 1 381,74 долар США, а також 10% річних за користування позиченими коштами за договором позики від 05.02.2020 року, які нарахувала за період з 05.02.2021 року по 05.11.2024 року в розмірі 22 504,11 долари США.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні 06.02.2025 року представник позивача адвокат Пасенко В.П., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 06.02.2025 року позовні вимоги визнала.

Згідно з ухвалою суду від 06.02.2025, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання, яким закінчується розгляд справи, сторони не з`явилися.

В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 28а).

Відповідач ОСОБА_2 подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 28).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини 2 статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тлумачення абзацу 1 частини 1 статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України).

Судом встановлено, що 12.02.2019 року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 кошти в сумі 40 000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути до 12.02.2022, що підтверджується змістом розписки, власноручно написаної ОСОБА_2 . Оригінал розписки позивач долучила до матеріалів справи (а.с. 29).

Зі змісту розписки вбачається, що відповідач частково повернула суму позики в розмірі 13 400 доларів США (а.с. 29 на звороті). Залишок неповернутої суми становить 26 600 доларів США.

Судом також встановлено, що 05.02.2020 року відповідач склала розписку такого змісту: «Я, ОСОБА_2 , отримала в борг від ОСОБА_1 кошти в сумі 60 000 доларів США, які зобов`язуюсь повернути до 05.02.2023 року. За користування позиченими коштами зобов`язуюсь сплачувати 10 % річних на залишок повернутої суми». Оригінал розписки позивач долучила до матеріалів справи(а.с. 30).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення боргу, ОСОБА_1 , як на доказ підтвердження отримання відповідачем грошових коштів, посилається на розписки від 12.02.2019 р., та 05.02.2020 р.

Досліджуючи боргові розписки, суд дійшов висновку, що вони є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й, відповідно, свідчать про існування між сторонами саме укладених договорів позики та є доказом факту передачі грошових коштів позичальнику.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.08.2023 року у справі № 766/150/21, в постанові від 16.01.2019 р. у справі № 373/2054/16 дійшла висновків, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Встановивши, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договорами позики, строк виконання зобов`язання за умовами договорів настав. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують виконання зобов`язання позичальником, а також з огляду на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики від 12.02.2019 в сумі 26 600 доларів США, за договором позики від 05.02.2020 в сумі 60 000 доларів США.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 12.02.2019 в розмірі 1 381,74 доларів США.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути річні станом на 05.11.2024 року.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 26 600 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 13.02.2022 до 05.11.2024, що становить 632 календарних дня та дорівнює 1 381,74 доларів США.

Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за договором позики від 05.02.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зі змісту представленої розписки вбачається, що між сторонами була досягнута згода, що кошти передаються під сплату відсотків 10% річних на залишок повернутої суми.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Зі змісту розписки від 05.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 10.02.2021 сплатила відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 6 000 доларів США (а.с. 30 на звороті).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків на суму 22 504,11 доларів США, згідно з розрахунком, наведеним у позовній заяві, із формулою якого суд погоджується, за період з 05.02.2021 року по 05.11.2024 року (1369 днів).

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, а також з огляду на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 12.02.2019 року в розмірі 26 600 доларів США та 3% річних в розмірі 1 381,74 доларів США; за договором позики від 05.02.2020 року в розмірі 60 000 доларів США та 10% річних за користування позиченими коштами в розмірі 22 504,11 доларів США, що разом становить 110 485,85 доларів США, оскільки заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 49, 76-82, 141-142, 206, 264, 265, 352, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 12.02.2019 року в розмірі 26 600 доларів США та 3% річних в розмірі 1 381,74 доларів США; за договором позики від 05.02.2020 року в розмірі 60 000 доларів США та 10% річних за користування позиченими коштами в розмірі 22 504,11 доларів США, що разом становить 110 485,85 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 7 570 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у сумі 7 570 грн., сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 29.10.2024 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Біднина