Справа № 159/8330/24
Провадження № 2-др/159/9/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
07 квітня 2025 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області
в складі головуючого судді Лесика В.О.,
за участю секретаря судового засідання Куптій Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
Відповідачем подано до суду заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати, які останній поніс у зв`язку з наданням йому професійної правничої допомоги під час розгляду справи в загальному розмірі 2500 грн.
Представник відповідача просить заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу вирішувати у його відсутності. Заяву підтримує повністю.
Позивачем подано клопотання у якому заперечила проти задоволення вказаного клопотання відповідача. Основними мотивами заперечення позивача є те, що спір стосувався про стягнення аліментів на її користь, доходу вона не отримує у зв`язку з навчанням, перебуває повністю на утриманні матері. За таких обставин просить суд відмовити у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що заява підлягає до часткового задоволення.
Частиною 1 ст. 270 ЦПК України передбачені підстави для ухвалення додаткового рішення по справі, а саме суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України).
Судом встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.03.2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено частково.
Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі грн.) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку,починаючи з 12 грудня 2024 року і до припинення навчання, але не довше як до досягнення останньою двадцяти трьох років. В решті позову відмовлено. Також, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи стороною відповідача було заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Як встановлено судом, в матеріалах справи наявні докази надання адвокатом Самулевич О.М. послуг з правничої допомоги та понесення відповідачем ОСОБА_1 , витрат на професійну правничу допомогу у суді у розмірі 5000 грн. При цьому у заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач просив стягнути з позивача ОСОБА_2 на його користь витрати на професійну правничу допомогу в суді у розмірі 2500 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц викладено наступний правовий висновок.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачем ОСОБА_2 заперечується сума витрат на правничу допомогу зазначена відповідачем, оскільки спір стосувався щодо стягнення аліментів на її користь, доходу вона не отримує у зв`язку з навчанням, перебуває повністю на утриманні матері.
Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково на 60% від заявлених позовних вимог, незадоволена частина позовних вимог становить 40%.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Отже, вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги обґрунтоване заперечення позивача щодо розміру правничої допомоги, у тому числі що вона є студенткою та не отримує доходу, зміст заяв та клопотань представника відповідача по суті, складність справи, час, затрачений представником відповідача в судових засіданнях, їх кількість, витрачений представником відповідача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи, вважає що визначений розмір оплати є явно завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг.
Відтак, враховуючи викладене суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 500 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 247, 263, 264, 265, 270 ЦПК України, суд -
Заяву відповідача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.
В решті заявлених вимог відмовити.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення складено 07.04.2025.

Головуючий: В.О.Лесик