РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/3655/24

Провадження № 22-ц/4815/395/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Маринич В.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2024 року (ухвалене у складі судді Тишкуна П.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ТзОВ "Бізнес Позика"звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 22.12.2023 року між ТзОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 укладено Договір № 457646-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 31000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , вказану при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті.

Боржник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості за даним договором ОСОБА_1 здійснив часткову оплату на загальну суму 6720,00 грн., таким чином вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача.

Станом на 28.06.2024 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 123195,48 грн., що складається з 30643,18 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту; 89270,00 грн. суми прострочених платежів по процентах; 3282,30 суми прострочених платежів за комісією.

Просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, що становить 123195,48 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23 липня 2024 року дану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Гощанського районного суду Рівненської області.

Заочним рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором №457646-КС-002 про надання кредиту від 22 грудня 2023 року у розмірі 123195 (сто двадцять три тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень 48 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення суду обґрунтовано тим, що, так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Бізнес Позика» не повернуті, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2024 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний у матеріалах справи Договір позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Вказує, що не укладав Договір про надання кредиту, який позивач долучає до позовної заяви, відповідно, не погоджував процентну ставку та інші кабальні умови кредитування.

Жоден доказ по справі не підтверджує підписання ним кожної сторінки договору з усіма його умовами.

Вказує на неукладеність оспорюваного правочину.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 89270,00 грн. не є співмірною тілу кредиту у сумі 30643,18 грн., тому при ухваленні апеляційним судом рішення просить зменшити розмір відсотків, щонайменше до розміру заборгованості за кредитом.

Вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією по обслуговуванню кредитної заборгованості є безпідставними.

Матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування суми позики.

Також не відомо, кому належать карткові рахунки, на які переказано кошти, оскільки дані про отримувачів у довідці не зазначено, як і повний номер рахунку.

Просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 22.12.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 457646-КС-002 про надання кредиту в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 2.1 розділу 2. умов Договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 31000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів; строк, на який надається Кредит 24 тижні; процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000 %, фіксована; знижена процентна ставка за Кредитом в день 1,15101613, фіксована; комісія за надання Кредиту 4650,00 грн.; загальний розмір наданого Кредиту 31000,00 грн.; строк дії Договору до 07.06.2024 року; орієнтовна загальна вартість Кредиту 80640,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 9194,45 процентів.

На підтвердження укладення договору між сторонами надано Пропозицію (оферту) укласти Договір №457646-КС-002 про надання кредиту від 22.12.2023 року та підтвердження її прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти Договір №457646-КС-002 про надання кредиту від 22.12.2023 року, Паспорт споживчого кредиту, які підписані ОСОБА_1 22 грудня 2023 року, у яких містяться основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, аналогічні договору про надання кредиту, графік платежів згідно узгоджених умов.

Таким чином, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся до суду.

Згідно розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №457646-КС-002 від 22.12.2023 року станом на 07.07.2024 року загальна заборгованість склала 123195,48 грн. та складається з суми прострочених платежів: по тілу кредиту 30643,18 грн.; по відсотках-89270,00 грн.; комісії 3282,30 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію».

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стосовно заперечень апелянта щодо факту укладення ним договору № 457646-КС-002 від 22 грудня 2023 року про надання кредиту варто зазначити наступне.

Як убачається із матеріалів справи, кредитний договір № 457646-КС-002 від 22 грудня 2023 року містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором: "Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA- 5720 від 22.12.2023 року, який згідно з наданою позивачем візуальною формою послідовності дій Клієнта свідчить про акцептування відповідачем умов оферти (пропозиції) щодо укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі ( а.с. 46).

Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані первісним кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався.

Також не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_1 не належить ОСОБА_1 .

Хоча, відповідно до наявної у відкритих джерелах інформації в мережі Інтернет, банком емітентом з ідентифікаційним номером (BIN) №473121, який складає перші шість цифр від номеру картки, є Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", марка картки: VISA, тип DEBIT: рівень: GOLD.

Тобто, задля спростування вимог кредитора боржник міг надати й отриману в банка емітента інформацію щодо неналежності платіжного інструменту з такими ознаками або ж неотримання грошових коштів за кредитним договором.

Окрім того, одночасно із запереченнями щодо укладення кредитного договору, апелянт, в описовій частині апеляційної скарги, просить зменшити розмір відсотків щонайменше до розміру заборгованості за кредитом, тим самим визнаючи, що кредитний договір ним укладався та зобов`язання за яким ним належним чином не виконано.

Судом встановлено, що заборгованість за договором договір № 457646-КС-002 від 22 грудня 2023 року по тілу кредиту складає 30643,18 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом, інших доказів щодо відсутності заборгованості чи щодо її наявності в іншому, аніж наданому позивачем розмірі стороною відповідача суду надано не було. При цьому, позивач, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, що відображено у вказаному вище розрахунку.

Так, у відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При цьому, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, як і положення Кредитного договору, які передбачають зобов`язання Позичальника сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту ( Розділ 3 Договору) можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, як і обов`язок Позичальника оплачувати комісію за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно положень ч.1, ч.2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

На підтвердження вимог в частині стягнення процентів, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитом, надано договір про надання кредиту, оферта та акцепт, Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 22.12.2023 року, у яких міститься інформація щодо процентної ставки за кредитом.

Оскільки сторонами було обумовлено у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, та комісію, тому ці умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином.

Покликання апеляційної скарги на те, що нарахування відсотків за договором кредиту є несправедливим та порушує права позичальника як споживача, апеляційним судом оцінюються разом з іншими доказами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Частиною 2 ст. 9 вказаного Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості, зокрема, про тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З огляду на наведене, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України, а тому відповідні доводи апеляційної скарги є неспроможними.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування

Виходячи з аналізу роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Таким чином, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Також варто зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів перерахування коштів (тіла кредиту) відповідачу спростовуються матеріалами справи.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 610, 629, 1048, 1056 ЦК України, ст. ст. 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2024 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Шимків С.С..

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С. О.