ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі : головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Фастові Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України, в розмірі 100 000 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яка оформлена листом №2674/М-01 від 17.12.2019, в переведенні на державну пенсію та в перерахунку цієї пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.12.2019 в переведенні на державну пенсію та в перерахунку цієї пенсії позивачу відповідно до ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказує, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Тому, 25.08.2020 з метою виконання рішення суду позивач звернувся до ГУ ПФУ в Київській області з письмовою заявою. Листом начальника ГУ ПФУ Фахутдіновим В.Г. за №1000-0235-8/77930 від 25.09.2020 позивачеві повідомлено, що підстав переведення його з одного виду пенсії на інший немає. З питання примусового виконання рішення суду, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ), де було відкрито виконавче провадження №63859015. На лист головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у м. Києві Л.Огібеніна, начальник ГУ ПФУ у київській області Фатхутдінов В.Г. надав відповідь про те, що ними виконано рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2020. На підставі цього листа, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) Огібеніна Л.І. від 01.04.2021 закінчено виконавче провадження №63859015.

В подальшому, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) Огібеніна Л.І. від 01.04.2021 скасовано постанову про закриття ВП №63859015.

Постановою цього ж головного державного виконавця від 01.04.2021, у зв`язку з нібито виконанням рішення боржником повно і фактично, закінчено виконавче провадження №63859015.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) Огібеніна Л.І. від 20.03.2023 при розгляді рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2022, яким визнано протиправною та скасовано постанову від 01.04.2021 про закінчення виконавчого провадження №63859015, відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № П/320/344/20, який видано 11.11.2020.

Постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) Огібеніна Л.І. від 20.02.2023 та від 07.03.2023, за невиконання судового рішення, на ГУ ПФУ в Київській області накладено штрафи на користь держави в розмірі 5 100 грн. та 10 200 грн.

На даний час, рішення Київського окружного адміністративного суду Київської області від 30.04.2020 не виконано.

Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача, які виразилися у тривалому невиконанні рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2020, йому заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсійного забезпечення. Крім того, моральна шкода полягає у душевних стражданнях через порушення звичного способу життя позивача, адже йому довелося неодноразово звертатися до відповідача з метою реалізації свого права на отримання йому належних грошових коштів, які він має право отримати за Законом. Крім того, позивач є людиною похилого віку, має ряд захворювань, які пов`язані з виконанням службових обов`язків з ліквідації на ЧАЕС та потребує щомісячного вартісного лікування.

У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.03.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24.03.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цивільного позову до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. Посилаючись на те, що заявляючи позовні вимоги про виплату моральної шкоди, позивач не надав жодного преюдиційного рішення адміністративного суду.

Таким чином, у даній справі для вирішення позовних вимог позивача про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, необхідно вирішити публічно-правовий спір, а саме встановити факт протиправності дій суб`єкта владних повноважень (Головного управління).

Оскільки у даній справі, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння Головного управління, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління та вини Головного управління в її заподіянні, то в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

28.03.2025 від позивача до канцелярії суду надійшли заперечення на відзив, в яких позивач просить задовольнити його позовну заяву. А доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, його переконання, не відповідають фактичним обставинам, оскільки чітко аргументовані в описовій частині позовної заяви.

Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань до суду не надходило.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яка оформлена листом №2674/М-01 від 17.12.2019, в переведенні на державну пенсію та в перерахунку цієї пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.12.2019 в переведенні на державну пенсію та в перерахунку цієї пенсії позивачу відповідно до ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішення набрало законної сили 11.08.2020 року.

Позивач зазначає, що протиправними діями відповідача, які виразилися у тривалому невиконанні рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2020, йому заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсійного забезпечення.

Крім того, позивач, обґрунтовуючи позов, зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через порушення звичного способу життя позивача, адже йому довелося неодноразово звертатися до відповідача з метою реалізації свого права на отримання йому належних грошових коштів, які він має право отримати за Законом.

Крім того, позивач є людиною похилого віку, має ряд захворювань, які пов`язані з виконанням службових обов`язків з ліквідації на ЧАЕС та потребує щомісячного вартісного лікування.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 25.08.2020 з метою виконання рішення суду позивач звернувся до ГУ ПФУ в Київській області з письмовою заявою.

Листом начальника ГУ ПФУ Фахутдіновим В.Г. за №1000-0235-8/77930 від 25.09.2020 позивачеві повідомлено, що підстав переведення його з одного виду пенсії на інший немає.

З питання примусового виконання рішення суду, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ), де було відкрито виконавче провадження №63859015.

На лист головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у м. Києві Л.Огібеніна, начальник ГУ ПФУ у київській області Фатхутдінов В.Г. надав відповідь про те, що ними виконано рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2020.

На підставі цього листа, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) Огібеніна Л.І. від 01.04.2021 закінчено виконавче провадження №63859015.

В подальшому, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) Огібеніна Л.І. від 01.04.2021 скасовано постанову про закриття ВП №63859015.

Також, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, долучає експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України про встановлення причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 04.11.2013 року та копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії (а.с.37,38).

Разом з цим, позивач не надав жодного преюдиційного рішення адміністративного суду, відповідно до якого був би вирішений публічно-правовий спір, а саме встановлено факт протиправності дій суб`єкта владних повноважень, у даному випадку відповідача - Головного управління пенсійного фонду України у Київській області.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17).

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17).

Аналізуючи доводи позовної заяви щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень, суд виходить з наступного.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, згідно яких адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №120/3823/19-а від 24.02.2023 року.

Крім цього, у даній справі для вирішення позовних вимог позивача про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, необхідно було би вирішити публічно-правовий спір, а саме встановити факт протиправності дій суб`єкта владних повноважень (Головного управління).

Також, суд, аналізуючи долучений позивачем в обгрунтування позову експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України про встановлення причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 04.11.2013 року, виснує, що даний документ у розумінні ст.77 ЦПК України не є належним, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування, а лише є підтвердженням та підставою для отримання статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Оскільки у даній справі, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння Головного управління, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням Головного управління та вини Головного управління в її заподіянні, то позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необгрунтованими та недоведеними належними доказами.

Отже, позивачем не доведено наявності усіх складових елементів для застосування правового механізму відшкодування моральної шкоди, а саме - відсутнє матеріальне підтвердження моральної шкоди, не розкрито її суть в цілому та не доведено її фактичне існування, та те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними та психологічними стражданнями, а також наявності втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача щодо прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Київській області про відшкодування моральної шкоди за недоведеністю та необґрунтованістю, оскільки позивач не надав жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди ГУ ПФУ у Київській області та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 76, 77, 81, 82, 130, 131, 229, 247, 263, 354 ЦПК України, ст. 23,1167 ЦК України, висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №120/3823/19-а від 24.02.2023 року, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України України у Київській області про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М.Ковалевська