Провадження № 2/761/1537/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Матвєєва Ю.О. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Посольства Федеративної Республіки Німеччина в м. Києві про визнання наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення незаконними та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

25.09.2023 року до суду надійшла зазначена цивільна справа та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2023 року була передана до провадження судді Макаренко І.О.

Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-452 від 03.03.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Посольства Федеративної Республіки Німеччина в м. Києві про визнання наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення незаконними та поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

Після відкриття провадження у справі судом встановлено, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

На виконання ухвали суду від 04.03.2025 року про відкриття провадження по справі судом були направлені матеріали позовної заяви разом з додатками для Відповідача - Посольство Федеративної Республіки Німеччина в м. Києві.

02.04.2025 року на адресу суду надійшов лист Міністерства закордонних справ України № 202/36-650-35535 від 27.03.2025 року, відповідно до якого Посольство Федеративної Республіки Німеччина в м. Києві направило вербальну ноту у зв`язку з тим, що подання позову до окремого німецького дипломатичного представництва є неприпустимим, так як воно не має власної правосуб`єктності. Відповідно до домінуючої правової позиції судові та відомчі вручення є суверенним актом приймаючої держави, оскільки вони несуть примусовий характер через невідворотність настання правових наслідків в момент вручення. Це однозначно порушує обов`язкову гарантію недоторканності у відповідності до статті 22 Віденської конвенції про дипломатичні зносини. З цієї причини в місії не можна здійснювати ані судові, ані адміністративні суверенні акти шляхом вручення або шляхом вербальних нот. Відповідно до п.2 ст. 41 Віденської конвенції про дипломатичні зносини від 18.04.1961 р. усі офіційні справи з державою перебування, ввірені представництву акредитуючою державою, ведуться з міністерством закордонних справ держави перебування або через це міністерство.

Відповідно до ст.3 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961р., стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10 червня 1993 № 198/93, наша держава гарантує додержання положень зазначеної вище Конвенції.

Крім того, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право» від 2005 року № 2709-ІV, який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом

Стаття 79 цього Закону встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах-внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і не підпорядкованість держави іншим державам. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої.

Застосування судового імунітету вважається загальновизнаним у сучасній міжнародно-правовій практиці.

Закріплення судового імунітету для кожної суверенної держави має безумовний характер.

В даному випадку звернення позивача - фізичної особи, з позовом до відповідача Посольства Федеративної Республіки Німеччина в м. Києві у спорі про визнання наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення незаконними та поновлення на роботі з урахуванням вищенаведеного є неприпустимим.

Отже, з урахуванням вищевказаного, позивачу необхідно визначитися з колом учасників процесу, а саме належного відповідача, на права та обов`язки якого буде впливати рішення суду.

Відповідно до частин 11-13 ст.187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Оскільки, після відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява по справі оформлена з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України відповідно до вимог ч. 11 ст. 187 ЦПК України її необхідно залишити без руху, а позивачу надати строк, що не перевищує 5 (п`яти) днів з дня вручення цієї ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. ст. , 177, 187 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Посольства Федеративної Республіки Німеччина в м. Києві про визнання наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення незаконними та поновлення на роботі - залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлені строки, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.О. Матвєєва

04 квітня 2025 року