Справа № 466/8379/24 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О. І.
Провадження № 22-ц/811/2783/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Черевка В.В.

за участю: представника ТОВ «Єврольвів» - Маланій І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврольвів» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - задоволено.

Накладено арешт на 1-но кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: : 07004:0024), що знаходиться в 1 (першому) під`їзді на 13 (тринадцятому) поверсі, за будівельним номером 71 (сімдесят один), загальна проектна площа 47,47 (сорок сім цілих сорок сім сотих).

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Єврольвів».

Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права.

Звертає увагу на те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на 1-одно кімнатну житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1 не лише неспівмірні з предметом позову, але й не відповідають чинному законодавству, не забезпечують можливе виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а також перешкоджають законній господарській діяльності юридичної особи. Зокрема, суд наклав арешт на квартиру, якої не існує, оскільки багатоквартирний будинок не прийнятий в експлуатацію та право власності на квартири не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав. Накладений арешт не відповідає правовій природі спірних правовідносин. Вважає, що зобов`язання із укладення основного договору купівлі-продажу квартири припинилося і в позивача виникло лише право на відшкодування збитків, завданих невиконанням попереднього договору (право грошової вимоги), а не право власності чи майнові права на квартиру, оскільки закон не містить такого правового наслідку невиконання попереднього договору. Звертає увагу на те, що між ТОВ «ЄвроЛьвів» та ТОВ «Сіті Львів Девелопмент» укладено договір № 01-26/03-24 від 26.03.2024, за умовами якого майнові права та функції забудовника передані девелоперу, який проводить добудову будинку та сплачує ТОВ «ЄвроЛьвів» грошові кошти для їх повернення попереднім покупцям квартир. Тобто, майнові права на об`єкт незавершеного будівництва ще 26.03.2024 були передані за договором новому девелоперу, а накладення арешту на квартиру перешкоджає його законній господарській діяльності.

Просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засідання апеляційної інстанції представник ТОВ «Єврольвів» - Маланій І.Я. апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити. Інші учасники в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Як убачається з матеріалів справи, 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Просив накласти арешт на 1-но кімнатну житлову квартиру в будинку (багатоквартирний житловий комплекс, що складається з житлових приміщень за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер: :07004:0024), що знаходиться в 1 (першому) під`їзді на 13 (тринадцятому) поверсі, за будівельним номером 71 (сімдесят один), загальна проектна площа 47,47 (сорок сім цілих сорок сім сотих).

Заява мотивована тим, що 18.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія управління активами «Оптимуму» та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., реєстровий №2458. 03.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з Управління Активами «ОПТИМУМ» (Сторона-1 (Продавець)), ОСОБА_3 (Сторона-2 (Покупець - 1)) та ОСОБА_4 (Сторона-3 (Покупець-2)) було укладено договір переуступки прав та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири. 06.11.2021 між ТОВ «Компанія з управління активами «Оптимум» та ОСОБА_1 було укладено договір про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.09.2018 Барбуляк Х.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим №2458, договору переуступки прав та внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03.04.2019 Барбуляк Х.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим №930, яким було розірвано наведені договори. 06.11.2021 між ТОВ «Єврольвів» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири. На виконання попереднього договору ОСОБА_1 було сплачено 359 444,30 грн. Сторони повинні були укласти основний договір протягом 4 кварталу 2022 року, але не пізніше ніж 60 днів з моменту проведення державної реєстрації прав за забудовником. Квартира повинна була передатись ТОВ «ЄвроЛьвів» ОСОБА_1 у власність виключно після здійснення усіх платежів. ОСОБА_1 , на виконання розділу 4 попереднього договору зі змінами, виконав умови даного договору, сплативши повну суму забезпечувального платежу. Однак, ОСОБА_1 станом на момент подання заяви пропозиції щодо укладення основного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «ЄвроЛьвів» не надходило, основний договір не укладено та квартиру у власність ОСОБА_1 не передано. Отже, речові права ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна станом на момент подання даної заяви залишаються незареєстрованими та незахищеними. З огляду на вказане, ОСОБА_1 має намір звернутися з позовом до Шевченківського районного суду м. Львова про визнання майнових прав (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на однокімнатну житлову квартиру, що знаходиться в 1 (першому) під?їзді на 13 (тринадцятому) поверсі, за будівельним номером АДРЕСА_2 .Ухилення ТОВ «ЄвроЛьвів» від передачі у власність ОСОБА_1 квартири з 01.01.2023, дає підстави ставити під сумнів збереження спірної квартири за час розгляду справи у суді. Також ОСОБА_1 стало відомо, що ТОВ "Єврольвів" через різні Інтернет- платформи для продажу нерухомості здійснює продаж квартир у будинку на АДРЕСА_1 . Вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на однокімнатну житлову квартиру, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому спричинити незворотні негативні наслідки для позивача.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що між сторонами дійсно виник спір про право, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забепечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог; пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 зазначено, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».

Арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним (постанова Верховного Суд від 24 липня 2024 року в справі № 567/459/23 (провадження № 61-10214св23)).

При цьому, Верховний Суд зазначав, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Помилковим є накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі (постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20), постанова Верховного Суду від 01 листопада 2023 року в справі № 453/179/23 (провадження № 61-11618св23), постанова Верховного Суду від 29 лютого 2024 року в справі № 902/611/22).

Судом встановлено, що 26 березня 2024 року між ТОВ «ЄВРОЛЬВІВ» (замовник) та ТОВ «Сіті Львів Девелопмент» (девелопер) укладено договір № 01-26/03-24, за умовами якого майнові права на багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 , що буде збудований на земельній ділянці, разом з усім функціонуючим інженерним обладнанням, які необхідні для забезпечення належної його експлуатації, який після прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом будинку та здійснення відповідної державної реєстрації права власності, стане самостійним об`єктом нерухомого майна, зокрема, - квартирою; а також функції забудовника передані ТОВ «Сіті Львів Девелопмент»; право розпорядження спірним об`єктом на час прийняття оскаржуваної ухвали належало ТОВ «Сіті Львів Девелопмент».

Таким чином, право на розпорядження спірним об`єктом на час постановлення оскаржуваної ухвали вже не належало ТОВ «ЄвроЛьвів», оскільки з 26 березня 2024 року належить ТОВ «Сіті Львів Девелопмент», яке не є стороною у справі та не перебуває в статусі відповідача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі, відповідачем у якій є ТОВ «ЄвроЛьвів».

Оскільки оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону, така підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроЛьвів» - задоволити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 04.04.2025

Головуючий

Судді