Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участі секретаря судового засідання Голуб О.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Бондуровської М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, в залі суду м. Кривого Рогу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання і утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання і утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він ОСОБА_1 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 з 20.04.2009 року по 2019 рік, який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.06.2019 року був офіційно розірваний. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мешкають та зареєстровані разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що їх родина розпалась задовго до розірвання шлюбу, оскільки з 2017 року ОСОБА_2 вела антисуспільний спосіб життя, порушувала подружню вірність, часто йшла з родини, ігнорувала дітей, не займалась їх вихованням та утриманням. З 2018 року ОСОБА_2 почала проживати окремо та подружні стосунки фактично припинились. 19.06.2019 року відповідачка за судовим наказом, виданим 08.07.2019 року стягнула з позивача на свою користь аліменти на утримання дітей, при тому, що вона з ними не проживала, про їх утримання не піклувалась, отримані аліменти витрачала на свої потреби, оскільки самостійних доходів не мала. Рішенням суду від 23.07.2024 року позивача звільнено від сплати вказаних аліментів, судом встановлено, що діти постійно мешкають разом з ОСОБА_1 та перебувають на його утриманні.

Також позивач зазначає, що за період з 2020-2024 роки ОСОБА_2 народила ще трьох дітей від інших чоловіків/чоловіка, діти наразі вилучені з сім`ї Органом опіки та піклування виконкому Покровської районної у місті Ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області і поміщені в дитячий заклад. ОСОБА_2 скоїла кримінальне правопорушення за яке вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.10.2021 року за ч. 2 ст. 191 КК України була засуджена до позбавлення волі строком на 1 рік та з травня 2024 року фактично відбуває покарання у виправній колонії.

До ув`язнення відповідачка ОСОБА_2 протягом 4 років не проявляла та не проявляє інтерес до дітей, не цікавиться життям та здоров`ям дітей, їх навчанням, побутом, незважаючи на те, що позивач неодноразово просив активно спілкуватись з дітьми, бо діти все ж таки потребують її уваги та турботи, але відповідачка повідомила, що у неї нова родина і є також діти яких треба утримувати і виховувати. Рішенням Покровського райвиконкому м. Кривого Рогу від 15.05.2024 року визначене місце проживання дітей разом з батьком ОСОБА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 багато років свідомо і умисно нехтує батьківськими обов`язками та не дбає про дітей і в подальшому не буде їх виконувати.

Крім того, в теперішній час у зв`язку з повномасштабною військовою агресією оголошена мобілізація до лав ЗСУ, позивач є чоловіком призовного віку, підпадає під дію Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Отримавши повістку і прибувши за викликом у ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 пояснив, що самостійно виховує дітей, для підтвердження цих обставин йому рекомендували звернутись до Служби у справах дітей та суду. Зазначає, що змушений звернутись до суду бо не може допустити, щоб у випадку мобілізації його до лав ЗСУ, діти опинились у дитячому будинку.

У зв`язку з тим, що мати не виконує покладені на неї батьківські обов`язки позивач вимушений звернутись до суду із позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання і утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою судді від 26 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

Ухвалою судді від 25 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви. Пояснила, що знаходиться в виправній колонії, перебувати там залишилось 4 місяці ,вийде з колонії та все виправить. За адресою за якою вона проживала створені умови для проживання дітей, хоче придбати дім, коли вийде. Отримувала аліменти, купувала дітям все, у дітей були можливості під`єднуватись до навчання через ноутбук.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Бондуровська М.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Повідомила, що діти зазначили, що з батьком їм комфортніше, умови набагато краще. Наявний куточок для навчання, вони не голодні, наявна декларація з лікарем. Батько займається вихованням дітей та діти забезпеченні всім необхідним. Діти у бесіді з співробітником служби наголосили, що батько їх любить, не кричить, не б`є. Вважає за доцільним позбавлення батьківських прав відповідача.

Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі або про відкладення судового засідання від них на адресу суду не надходило.

Заслухавши позивача, відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої записані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 17 вересня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якого записані: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 14 серпня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений 20.04.2013 року, розірваний рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.06.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення справа № 212/2255/19, 2/212/1626/19 долученими до матеріалів справи.

Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача ОСОБА_1 та його дітей є: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2024/005834334 від 20.05.2024 року, № 2024/013975697 від 19.11.2024 року, № 2024/013975890 від 19.11.2024 року.

Відповідно до рішення виконкому Покровської районної в місті ради від 15.05.2024 №464 місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визначено разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 де малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають житлову реєстрацію.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 09.04.2013 року по теперішній час, що підтверджується відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади № 8120 від 25.12.2024 року.

Відповідно до вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.10.2021 року ОСОБА_2 засуджена до відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік. Цим же вироком відстрочено відбування покарання до досягнення трьох років дитиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 липня 2024 року справа № 212/5265/24, 2/212/2653/24 припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що знайомий з позивачем протягом 7 років, оскільки вони є сусідами. Дитина разом з батьком проживає з народження. Позивач виховує добре дитину, нічого поганого свідок про батька не може сказати. Мати не приймає участі у вихованні дитини, приходила декілька разів за 7 років. ОСОБА_11 сам виховує дитину. Мати на свято подарунків не надавала, на святах свідок її не бачив. Якщо дитина хворіла, батько займався лікуванням.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що є сусідкою позивача та знає його коли в нього ще не було дітей. ОСОБА_1 проживає з дітьми, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх вік орієнтовно років 7-8. Виглядають дуже охайно. Батька ОСОБА_1 бачить тільки з дітьми. Бабуся приїжджає допомагати. До позивача ніхто не ходить, ніяких компаній не п`є, характеризується тільки позитивно. Знає відповідача ОСОБА_2 віддалено. За адресою проживання її не бачила. Знає що ОСОБА_2 перебуває у місцях позбалвення волі, але і до позбавлення волі не бачила її з дітьми.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що позивача ОСОБА_1 знає давно, він проживає разом з дітьми, сам з 2019 року. Мати ОСОБА_2 знає. ОСОБА_1 займається дітьми, мати його також приїжджає допомагати. Діти чисті ходять, не голодні, коли діти хворіють батько звертається до лікарів. Не бачив відповідача, не може сказати скільки.

Відповідно до наданого до суду висновку виконкому Покровської районної в місті ради, затвердженого рішенням виконкому районної в місті ради від 19.03.2025 року за № 204, зазначено, що під час перевірки встановлено, що у письмовому поясненні від 21.01.2025 ОСОБА_2 зазначила, що відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії №34, не згодна з позбавленням її батьківських прав стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки після звільнення планує підтримувати контакт з дітьми, займатися їх вихованням, працевлаштуватися та матеріально забезпечувати дітей. Стосовно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ч.1 ст.184 КУпАП та проведено профілактичну бесіду щодо виконання батьківських обов`язків.

Станом на 09.01.2025 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Покровської районної в місті ради, але на дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 державну соціальну допомогу не отримує.

Згідно з інформацією відділу обслуговування громадян №16 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.01.2025 №0400-010404-6/7901 ОСОБА_2 на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не перебуває та пенсію не отримує.

Малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мають укладені декларації з сімейним лікарем, на «Д» обліку не перебувають, щеплені за календарем. На прийом до лікаря дітей завжди супроводжував батько ОСОБА_1 , рекомендації лікаря виконувалися в повному обсязі (лист ТОВ медичного центру «Первинка 2» від 09.01.2025 №01/09-01-2025»).

Спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради здійснено виїзд в родину ОСОБА_1 про що складено відповідний акт обстеження умов проживання. Відповідно до акту від 25.02.2025 за адресою: АДРЕСА_3 для малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділені окремі місця для сну та відпочинку, є окремі місця для навчання, у наявності необхідний запас продуктів харчування, приготована їжа. Спеціалістами служби у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проведена профілактична бесіда. У письмових поясненнях діти зазначили, що згодні з позбавленням матері батьківських прав, бажають проживати й надалі з батьком, який любить їх, створив умови для життя та навчання.

Служба у справах дітей виконкому Покровської районної в місті ради, ураховуючи і те, що мати ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріально дітей не утримує, в інтересах малолітніх дітей орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи

Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог, суд вважає, що надано достатньо доказів, та є обґрунтовано доведеним факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, отже суд вважає такими, що відповідають дійсності та не спростовані стороною відповідача посилання позивача на те, що відповідач не виконує батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дітей.

Щодо вимоги позивача про встановлення факту самостійного виховання і утримання неповнолітніх дітей слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби.

Отже, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення, серед іншого, як підстава для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також для звільнення з військової служби.

Зокрема, пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що не підлягали призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено звільнення військовослужбовців з військової служби через сімейні обставини, серед іншого, у разі самостійного виховання військовослужбовцем дитини (дітей) віком до 18 років.

У подальшому Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» внесено зміни та пункт 4 частини першої статті 23 цього Закону викладено у такій редакції: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135СК України.

Диспозиція пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу сьомого пункту 2, абзацу шостого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період з подальшими змінами.

У додатку 5 до вказаного Порядку наведено вичерпний перелік документів, які підтверджують наявність підстав для відстрочки, зокрема за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», серед яких рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Тобто законодавець визначив, що військовозобов`язаному для підтвердження факту перебування на його утриманні дитини, та самостійного її виховання необхідно надати рішення суду не про позбавлення другого з батьків батьківських прав, не про визначення місця проживання з одним з батьків, а саме рішення суду яким буде встановлено факт самостійного виховання дитини, який відповідно до положень ЦПК України, підлягає встановленню під час розгляду справ в порядку окремого провадження. Отож, удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

Необхідність встановлення факту самостійного виховання дитини передбачено Постановою КМУ №560 і саме в зв`язку з тим, що заявник не має іншої можливості отримати документ, який посвідчує такий факт, він звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту і подав відповідні докази.

При дослідженні доказів у справі судом встановлено, що неповнолітні донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкають та зареєстровані разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 з весни 2020 року проживають разом із батьком ОСОБА_1 , який самостійно їх виховує, забезпечує стабільні і гармонійні умови життя дітей, піклується про стан їх здоров`я та загальний розвиток. Мати дітей відповідачка ОСОБА_2 з якою позивач розлучений, не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Перебування дітей на утриманні батька відповідає їх інтересам.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає доведеним факт самостійного виховання та утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачем ОСОБА_1 та доходить висновку про задоволення позову і встановлення відповідного факту.

Також суд вказує, що на підставі ч. 2 ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Так за ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За таких фактичних обставин, виходячи з наведених норм права, суд встановив, що на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з їх матері підлягають стягненню аліменти, оскільки відповідачка зобов`язана утримувати їх до досягнення повноліття.

На підставі ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 СК якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

Таким чином при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача суд приймає рішення про стягнення аліментів на дітей.

Отже, оскільки ОСОБА_2 зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дітей, то з урахуванням конкретних обставин справи, керуючись принципом справедливості та розумності, суд вважає можливим стягнути з відповідачки аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки від доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

При цьому суд вказує, що за законом батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, тому відсутність доходу не звільняє їх від обов`язку сплачувати аліментів на дітей.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17.

За ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в загальній сумі по 1816,80 грн., який був сплачений позивачем під час подання позову.

Керуючись ст. 164 СК України, ст. 3, 12, 13, 76, 78, 79, 95, 141, 223, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання і утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1816,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Треті особи:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Шурупова 2.

ІНФОРМАЦІЯ_13 , юридична адреса: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Повний текст рішення суду складено 04 квітня 2025 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт