Номер провадження: 22-ц/813/905/25
Справа № 2-5600/09
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Публічне акціонерне товариства «Укрсиббанк»,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги на дії державного виконавця.

30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Перчика В.О. щодо відкриття виконавчого провадження №59655128, просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2019, постанову про арешт коштів боржника від 01.08.2019, постанову про арешт коштів від 10.11.2020, постанову про арешт коштів від 29.07.2021 та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.01.2022.

В обґрунтування скарги відзначено, що виконавчий лист було подано з пропущенням строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, у зв`язку з чим державний виконавець мав повернути виконавчий лист стягувачу, тому постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню. Також усі постанови підлягають скасуванню, які прийняті в такому виконавчому провадженні, що не повинно було відкриватися.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на рішення Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Публічне акціонерне товариства «Укрсиббанк» залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким скаргу на дії державного виконавця задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції в повному обсязі не досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про залишення без задоволення скарги на дії державного виконавця.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, яке призначене на 02 квітня 2025 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сторони були належним чином сповіщені, однак у судове засідання не з`явились, жодних заяв чи клопотань до суду не надали.

Скаржнику ОСОБА_1 (ініціатору процесу) судові повістки неодноразово надсилались на адресу місця її проживання, яка була вказана нею у скарзі та в апеляційній скарзі, однак судова кореспонденція поверталась до суду із довідками поштового відділення про причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Також судові повістки направлялись за адресою місця її реєстрації, яка наявна у Єдиному державному демографічному реєстрі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, апеляційного суду.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року по справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).

Таким чином, оскільки заявник ОСОБА_1 не надала відомостей про зміну свого місця проживання або місцезнаходження під час провадження справи, та враховуючи, що судова повістка-повідомлення про судове засідання була направлена ОСОБА_1 листом рекомендованою кореспонденцією на дійсну її адресу, яку вона самостійно зазначила як адресу листування, а також за її зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а саме суду, апеляційний суд в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, скаржник ОСОБА_1 як ініціатор провадження за скаргою на дії державного виконавця, а також апеляційного провадження, зобов`язана цікавитись відомим її провадженням, не ухилятись від отримання інформації про рух справи та не допускати свідомих маніпуляцій для затягування судового процесу.

Згідно із ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Апеляційний також бере до уваги, що апеляційна скарга ОСОБА_1 тривалий час знаходиться в провадженні Одеського апеляційного суду, а саме з 15 січня 2024 року (дата відкриття апеляційного провадження у справі), тому заявник ОСОБА_1 мала достатньо часу, в разі необхідності та достатньої зацікавленості в розгляді справи, та можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї правової позиції по справі.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 квітня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 25 липня 2019 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчих листів №2-5600/19, виданих Приморським районним судом м. Одеси 27.07.2011, у якій вказує, що строк не пропущено, оскільки виконавчі листи були отримані Банком від Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області тільки 09.07.2019 (а.с.20-21).

01 серпня 2019 року головним державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчиком Віталієм Олександровичем було відкрито виконавче провадження №59655128 з приводу виконання виконавчого листа №2-5600/09, виданого 27.07.2011 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошових сум ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АКІБ «Укрсиббанк» у розмірі 71 198,56 дол. США., що в еквіваленті по курсу НБУ на 09.12.2008 складає 526 791,02 грн (а.с.22-23).

У рамках виконавчого провадження №59655128: 01 серпня 2019 року було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.24-25), 10 листопада 2020 року постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.26-27), 29 липня 2021 року постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.28-29).

АТ «Укрсиббанк» 26.10.2021 звернувся до Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) з заявою про повернення виконавчого листа стягувачу (а.с.30).

13 січня 2022 року постановою головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчика Віталія Олександровича було винесено постанову про повернення виконавчого листа №2-5600/09 від 27.07.2011 стягувачу (а.с.31-32).

Згідно з п. 1 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до п.4 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Пунктом 5 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 передбачено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Тож, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень закріплено обов`язок державного виконавця встановити наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу і лише у разі відсутності таких відкрити виконавче провадження.

Тому, звертаючись до суду з даною скаргою ОСОБА_1 мала довести, що головний державний виконавець Перчик В.О. порушив вимоги закону та відкрив виконавче провадження, незважаючи на пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, однак ОСОБА_1 докази на підтвердження неправомірності дій державного виконавця не надає.

При тому, суд першої інстанції правильно врахував, що згідно з інформації з Автоматизованої системи виконавчих провадження, наявно два виконавчих проваджень, у яких стягувачем є ПАТ «Укрсиббанк», а саме №59555996 та №59655128 (а.с.33), однак Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження затверджено лише 05.08.2016.

Згідно з пункту 1 розділу XIII Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, незавершені виконавчі провадження, відомості про які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, підлягають перенесенню до Системи.

Тож, до автоматизований системи виконавчого провадження не переносилася інформація щодо завершених виконавчих проваджень.

Тому, зробити висновок про пропуск строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання лише на підставі відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, не вбачається можливим. АТ «УкрСиббанк» в заяві про прийняття до виконання обґрунтовує чому строки не були пропущені, в той час як ОСОБА_1 звертаючись до суду з даною скаргою, доказів на спростування висновків державного виконавця про те, що строки пропущені не були при відкритті виконавчого провадження, не подала.

Про переривання строку виконавчого провадження має бути зазначено у виконавчому листі, копія якого не була додана до матеріалів справи.

Згідно з статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Заявниця вказує, що є очевидним, що відповідач повинен був повернути стягувачу виконавчий лист у зв`язку з пропуском строку для його пред`явлення, однак суду не очевидно, що державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно відкрив виконавче провадження, адже на підтвердження такого ОСОБА_1 не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Тож, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність доказів, які б свідчили про неправомірність дій державного виконавця, у зв`язку з чим у задоволенні скарги ОСОБА_1 дійсно слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Скарга розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржувану ухвалу суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 квітня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда