"03" квітня 2025 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року

м.Харків

Справа 642/7014/24

Провадження 2/642/156/25

Ленінський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді - Петрової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Падалка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2024 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики грошових коштів від 01.08.2023 у розмірі 537 350,84 грн., що еквівалентно 13 000 доларів США, судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтований тим, що 01.08.2023 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого Позикодавець передав у власність Позичальнику строком до 02.11.2023 грошові кошти у розмірі 475 410 грн., що є еквівалентом 13 000 доларів США. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1319.

Згідно п.3 Договору повернення позиченої суми грошей має бути здійснено в м.Харкові за офіційним курсом НБУ на день поточного повернення та за курсом, еквівалентним позиченій сумі в доларах США.

Відповідач взяті на себе зобов?язання за договором позики грошових коштів від 01.08.2023 не виконав, прострочена заборгованість на момент подання позову складає 13 000 доларів США, що еквівалентно 537 350,84 грн. за курсом НБУ станом на 01.06.2024.

Ухвалою суду від 08.11.2024 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09.12.2024 (а.с.16).

Ухвалою суду від 09.01.2025 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду (а.с.30).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити (а.с.28).

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 в судові засідання повторно не з`явився (09.12.2024, 09.01.2025, 06.02.2025, 06.03.2025, 03.04.2025), не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, хоча йому достеменно відомо про перебування на розгляді вищевказаної цивільної справи.

Відповідач ОСОБА_2 до суду тричі надсилав клопотання про відкладення розгляду справи, хоча дати судових засідань узгоджувались завчасно, в порушення ст.131 ЦПК України не надав жодних належних доказів поважності причин відкладення розгляду справи, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву (а.с.35, 41,49).

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст.131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки або не надання належних доказів неявки, вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Суд також зауважує, що відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви), що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Аналіз норм цивільно-процесуального законодавства вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки відповідача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.210 ЦПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частини першої статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Таким чином, враховуючи, що відповідач безпідставно затягує розгляд справи, не надав суду відзив на позовну заяву чи будь-які заперечення з приводу позовних ОСОБА_3 , суд розглядає справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Здійснюючи правосуддя (ч.1 ст.5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно частини першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.08.2023 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого Позикодавець передав у власність Позичальнику строком до 02.11.2023 грошові кошти у розмірі 475 410 грн., що є еквівалентом 13 000 доларів США. Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1319 (а.с.12-13).

Згідно п.3 Договору повернення позиченої суми грошей має бути здійснено в м.Харкові за офіційним курсом НБУ на день поточного повернення та за курсом, еквівалентним позиченій сумі в доларах США.

Відповідач ОСОБА_2 (Позичальник) при укладенні договору позики грошових коштів від 01.08.2023 підтвердив, що отримав грошові кошти від ОСОБА_1 в сумі 475 410 грн., що є еквівалентом 13 000 доларів США по курсу НБУ на момент укладання договору.

Визнав, що прострочкою виконання його зобов`язань за цим Договором буде недотримання строку сплати платежу більше ніж на п`ять днів.

Станом на час ухвалення рішення, суду не надано доказів щодо повернення грошових коштів відповідачем та виконання зобов`язання за вищезазначеним договором.

Відповідач ОСОБА_2 не дотримався взятих на себе зобов`язань за Договором позики грошових коштів від 01.08.2023 більше ніж на півтора роки, заходів щодо повернення боргу не вжив та позику у визначені строки позивачу ОСОБА_1 не повернув.

Таким чином, ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання покладених на нього Договором позики зобов`язань та повернення боргу.

Сума основного боргу складає 13 000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 537 110,60 грн. станом на час ухвалення рішення та підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Слід зазначити, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином.

Принцип належного виконання полягає у тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

За змістом положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Договором позики, ОСОБА_2 порушує взяті на себе зобов`язання за цим договором.

Як вбачається з положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Договором позики у добровільному порядку.

Щодо визначення суми боргу в еквіваленті позиченій сумі в доларах США за офіційним курсом НБУ, суд зазначає наступне.

Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що в разі наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

На це вказала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 та відступила від висновків, викладених у постановах КГС ВС від 7 квітня 2018 року у справі № 916/1435/17; ВСУ від 21 червня 2017 року у справі № 910/2031/16.

Зокрема, ВП ВС відступила від висновку, що стягненню підлягає грошова сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову.

Встановивши наявність підписаного відповідачем Договору позики грошових коштів від 01.08.2023, факт неповернення коштів ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу за договором позик грошових коштів від 01.08.2023 у розмірі 537 110,60 грн., що еквівалентно 13000 доларів США по курсу НБУ станом на час ухвалення рішення (13000*41,3162=537 110,60).

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини позову та факту наявності боргу.

У відповідності до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 537 110,60 грн., що еквівалентно 13000 доларів США по курсу НБУ на момент ухвалення рішення, а не на момент подання позову (13000*41,3162=537 110,60 грн.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5373,51 грн. (а.с.1), тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (99,99%), а саме: - 5373,51 грн.

Крім того, відповідно до ст. 96 ЦПК України оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Встановлено, що позивачем надано оригінал письмового доказу, а саме: договір позики грошових коштів від 01.08.2023, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвою В.О. 01.08.2023 за реєстровим № 1319, який слід повернути останньому.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за Договором позики грошових коштів від 01.08.2023 у розмірі 537 110,60 (п`ятсот тридцять сім тисяч сто десять грн. 60 коп.) грн., що еквівалентно 13 000 (тринадцяти тисячам) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 373,51 (п`ять тисяч триста сімдесят три грн. 51 коп.) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст рішення складено 04.04.2025 2023

Суддя Наталя Петрова