Справа № 752/4918/24
Провадження № 2/752/1010/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповдальністю» Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 8 244, 89 грн. заборгованості за спожиті послуги з утримання підземної автостоянки.

Посилається в позові на те, що відповідно до Акту прийому-передачі від забудовника - ТОВ «ТМО Ліко-Холдінг»,здійснює обслуговування багатоквартирних будинків, у тому числі на договірних засадах підземних автостоянок(паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, надання комунальних послуг,обслуговування систем пожежогасіння, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату за надані послуги.

09 листопада 2021 року ТОВ «УК «Венеція» змінило назву з попереднього найменування ТОВ «Ліко-Житлосервіс».

15 березня 2015 року на підставі Акту прийому-передач підземної автостоянки ТОВ «Ліко-Житлосервіс» прийняло на обслуговування підземну автостоянку в складі житлового будинку по АДРЕСА_1 на 103 місця загальною площею 3 254, 2 кв.м.

Відповідач є орендарем машиномісця № П.

20 грудня 2020 року з ним був укладений договір №Л50-П про тимчасове користування машиномісцем, якиим останній зобов`язався вносити плату за користування ним.

20 грудня 2023 року з відповідачем був укладений договір оренди.

Відповідно до п.п.3.1 та 3.2 договору щомісячний розмір оплати за користування машиномісцем становить 1 000, 00 грн, а розмір витрат на утримання автостоянки становить 688, 00грн.

Протягом червня 2023 року - лютого 2024 року відповідач нерегулярно вносив плату за оренду та утримання машиномісяця, в зв`язку з чим утоврилася заборгованість у розмірі 8 064, 00 грн.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов, стянути суму боргу та в порядку ст.625 ЦК України стягнути 120, 36 грн. інфляційних втрат та 60, 53 грн. річних.

Позов був зареєстрований судом 06 березня 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 07 березня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Направлені судом на адресу відповідачу документи повернулися до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Велика Палата Верховного Суду в п.п.78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві.

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення.

Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму ст.128,130 ЦПК України, які регулюють порядок вручення судових повісток.

Відповідно до п. 3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Виходячи з цього, відсутності адресата за міцем знаходження, суд вважає відповідача обізнаним про наявність спору в провадженні суду та його предмет.

Станом на день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що відповідно до Акту прийому-передачі, укладеного між позивачем та забудовником 15 березня 2015 року - ТОВ`ТМО Ліко-Холдінг», позивач здійснює обслуговування підземної автостоянки в складі житлового будинку по АДРЕСА_1

Відповідач є орендарем машиномісця № П на підставі укладеного з ним 20 грудня 2023 року договору оренди № Л50-2-П.

Відповідно до п.п.3.1 та 3.2 договору щомісячний розмір оплати за користування машиномісцем становить 1 000, 00 грн, а розмір витрат на утримання автостоянки - 688, 00 грн.

Протягом червня 2023 року - лютого 2024 року відповідач нерегулярно вносив плату за оренду та утримання машиномісяця, в зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 8 064, 00 грн.

Відповідно до ст..610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з того, що відповідач не вносить плату за надані послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати наданих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідач, не подавши відзив на позов, зазначені позивачем обставини не спростував, доказів сплати заборгованості не надав, свій розрахунок заборгованості не запропонував.

За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум, доведеним.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні до суду в розмірі 3 028, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 15, 16, 509, 526, 626, 627, 628, 759, 763, 903 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція»» 8 244, 89 грн. заборгованості, 120, 36 грн. інфляційних втрат, 60, 53 грн. річних та 3 028, 00 грн. судового збору.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція», адреса: 03189, м.Київ, вул. Юлії Здановської, 58-А,.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.В. Машкевич