ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 641/5305/24

провадження № 22-ц/818/1676/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

Суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Страхова компанія Мега гарант про захист прав споживачів та стягнення суми за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року, постановлене під головуванням судді Ященко С.О., -

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Стахова компанія Мега гарант про захист прав споживачів та стягнення суми.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції не звернуто уваги на той факт, що оскільки апелянтом пропущено строк для звернення із заявою до ліквідаційної комісії АТ «СК « Мега гарант», у зв`язку із необізнаністю щодо факту припинення АТ «СК « Мега гарант» своєї роботи у якості страхової компанії, тому вона була позбавлена можливості для звернення до ліквідаційної комісії через суд з вимогою про стягнення завданих збитків з боку винуватця ДТП. Крім того зазначає, що на час звернення до страхової компанії із заявою та на час звернення до суду із позовом, дані щодо ліквідації або визнання АТ «СК « Мега гарант» банкрутом відсутні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Акціонерне товариство "Страхова компанія "Мега-Гарант" перебуває у стані припинення, ураховуючи відсутність доказів звернення ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії відповідача з кредиторськими вимогами та відмови у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, а звернення позивача з позовом про стягнення матеріальної шкоди з відповідача не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Страхова компанія "Мега гарант" про захист прав споживачів та стягнення суми задоволенню не підлягають.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Mazda 3, р.н. НОМЕР_2 .

28.06.2022 року о 12:20 год. по пр-ту Гагаріна у м. Харкові на перехресті з вул. Каштанова, ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки КАМАЗ 55111, р.н. НОМЕР_3 , в порушення вимог п. 13.1 ПДР України, не обрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки Mazda 3, р.н. НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.09.2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

З копії витягу станом на 28.06.2022 року встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля КАМАЗ 55111, р.н. НОМЕР_3 , станом на 28.06.2022 року була застрахована в АТ "СК "Мега-Гарант".

З копії звіту № 04/06/2022 дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля Mazda 3, держномер НОМЕР_2 , від 20.07.2024 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda 3, р.н. НОМЕР_2 , без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу, в результаті його пошкодження при ДТП складає 225941,36 грн з урахуванням ПДВ на вартість запчастин.

З відповіді № 726002 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.08.2024 року встановлено, що АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" (ідентифікаційний код 30035289) знаходиться в стані припинення з 24.03.2023 року, номер запису 070001611, на підставі внесення рішення засновників щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилався на те, що 28.06.2022 року в м. Харкові на перехресті вул. Каштанової та пр-ту Гагаріна сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля КАМАЗ, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Mazda, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою суду від 26.09.2022 року водія ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП та накладено штраф. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в АТ СК "Мега гарант". Позивач, якій на праві власності належить автомобіль Mazda, р.н. НОМЕР_2 , 26.09.2022 звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. Автомобіль позивача було оглянуто представником відповідача, але жодних розрахунків відповідач не проводив. Для визначення вартості матеріального збитку позивач звернулась до експерта-товарознавця ФОП ОСОБА_4 , та згідно звіту вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda, р.н. НОМЕР_2 склала 225941,36 грн. Ліміт страхового відшкодування, згідно полісу складає 130000 грн. В зв`язку з вищевикладеним позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ст.34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Приписами ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.

З формулювання статті 11 ЦК України можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 цього Кодексу.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону № 85/96-ВР).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Водночас у Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Тобто положення цього Закону спрямовані, як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В постановах Великої Палати Верховного Суду послідовно наголошується, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 41.1, підпункту «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (фонду страхових гарантій) відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ (повного члена), що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ , страховик зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.

Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.

Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

Що узгоджується з висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 201/16373/16-ц.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Mazda 3, р.н. НОМЕР_2 .

З матеріалів справи встановлено, що 28.06.2022 року о 12:20 год. по пр-ту Гагаріна у м. Харкові на перехресті з вул. Каштанова, ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки КАМАЗ 55111, р.н. НОМЕР_3 , в порушення вимог п. 13.1 ПДР України, не обрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки Mazda 3, р.н. НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 26.09.2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

З копії витягу станом на 28.06.2022 року встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля КАМАЗ 55111, р.н. НОМЕР_3 , станом на 28.06.2022 року була застрахована в АТ "СК "Мега-Гарант".

З копії звіту № 04/06/2022 дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля Mazda 3, держномер НОМЕР_2 , від 20.07.2024 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda 3, р.н. НОМЕР_2 , без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу, в результаті його пошкодження при ДТП складає 225941,36 грн. З урахуванням ПДВ на вартість запчастин.

З відповіді № 726002 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.08.2024 року встановлено, що АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" (ідентифікаційний код 30035289) знаходиться в стані припинення з 24.03.2023 року, номер запису 070001611, на підставі внесення рішення засновників щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

На час ухвалення рішення суду першої інстанції та до теперішнього часу АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" не ліквідована ( тобто не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), тому зобов`язана самостійно відшкодовувати шкоду.

Отже підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відсутні.

Оскільки з копії витягу цивільно-правової відповідальності водія автомобіля КАМАЗ 55111 в АТ "СК "Мега-Гарант", не вбачається розміру страхового відшкодування, судова колегія виходить з визначеного постановою Національного банку України розміру страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, станом на виникнення ДТП, якою встановлено, що затверджений розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 130 000,00 грн на одного потерпілого.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 130 000,00 грн не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", тому судовий збір за розгляд даної справи в суді першої та апеляційної інстанцій підлягає стягненню з Акціонерного товариства Страхова компанія Мега гарант в дохід держави

З урахуванням того, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Мега гарант» підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 7 570,00 грн, що складається з 3 028,00 грн за перегляд справи в суді першої інстанції та 4 542,00 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовільнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Страхова компанія Мега гарант на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 130 000,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Страхова компанія Мега гарант в дохід держави судовий збір в розмірі 7 570,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 07.04.2025 року.