ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1171/25 Справа № 215/4247/23 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді БондарЯ.М.

Суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Вовк Михайло Вадимович на заочне рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2024 року, ухвалене суддею Коноваленком М.І. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 12 січня 2024 року,

УСТАНОВИВ

26.07.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.02.2022 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТРУМ" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №13173-02/2022.

08.12.2022 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТРУМ" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" укладено Договір факторингу №08122022, у відповідності до умов якого, ТОВ ФК "ІНВЕСТРУМ" передає (відступає) ТОВ "ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ ФК "ІНВЕСТРУМ" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п.1.1. Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а Клієнт відступлення Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.

Відповідно до Реєстру Боржників від 08.12.2022 р. до Договору факторингу 08122022 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 43817,50 грн.

При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Таким чином, в разі сплати Відповідачем коштів на рахунки Попередніх Кредиторів, вони були перераховані на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ" та зараховані на погашення кредитної заборгованості.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, остання не здійснювала жодного платежу, в результаті чого ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за Кредитним договором №13173-02/2022 в розмірі 43817,50 грн., з яких: 15 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 817,50 грн. сума заборгованості за відсотками.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором кредиту №13173-02/2022 в розмірі 29 928,00 грн.; заборгованість за Кредитним договором №/767797 в розмірі 43 817,50 грн. та 2684,00 грн. судового збору, а всього 46 501,50 грн.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2024 року заява ОСОБА_1 від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Вовк Михайло Вадимович про перегляд заочного рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2024 року залишена без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Вовка М.В. оскаржила заочне рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представника позивача Вовк М.В., посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Товариства, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту від 12 лютого 2022 року у розмірі 22 625,00 грн., яка складається з 15 000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 5 625,00 грн. заборгованості за процентами. В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 826,40 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 6 000 грн.

При цьому, представник відповідача зазначає, що у позивача відсутні підстави нараховувати проценти за користування кредитом в порядку ч.1 ст.1048 ЦК України після закінчення строку кредитування, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Вказує, що відповідач не погоджується з розміром заборгованості за процентами в сумі 28 817,50 грн. Зазначає, що кредит надавався відповідачу строком на 30 днів, тобто до 13.03.2022, що обумовлено у п.1.2 Договору. Представник відповідача вказує на те, що нарахування позивачем процентів, відповідно до п. 2.4 Договору в порядку ч.1 ст.1048 ЦК України поза межами строку кредитування 13.03.2022 є неможливим, після цього строку проценти мають нараховуватись у відповідності з положеннями ч.2 ст.625 ЦК України, однак позивачем такі вимоги не були заявлені. Сторона відповідача вважає, що розмір заборгованості відповідача по процентам повинен становити 5 625,00 грн., замість стягнутих судом 28 817,50 грн.

Просить стягнути з позивача на користь відповідача, понесені останньою судові витрати в суді першої інстанції при перегляді заочного рішення, які складаються з 605,60 грн. судовий збір та 3 000 грн. витрати на правничу допомогу. Також просить стягнути 3 220,80 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги та 3000 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

У додаткових поясненнях на апеляційну скаргу сторони відповідача, які по суті є відзивом на апеляційну скаргу, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ», просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, розгляд апеляційної скарги здійснювати за відсутності представника позивача. При цьому, позивач не вбачає підстав для відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог,за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно договору про надання фінансового кредиту №13173-02/2022 від 12.02.2022 р. ТОВ ФК "ІНВЕСТРУМ" надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 000,00 грн. (а.с.6-8).

Кредитний договір підписано електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що зазначено в п.7 Договору. Підписанням договору відповідачка підвередила, що вона ознайомилася на сайті банку з повною інформацією щодо надання послуг відповідно до умов Договору, а також погодилася, що з моменту підписання Договору вчинила цей Договір та Правила надання грошових коштів, у тому числі і на умовах фінансового кредиту розміщені на сайті, їх зміст, суть. (а.с.9-9 (зворот)).

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за Договором, відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №08122022 від 08.12.2022 р. відповідачка має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" в розмірі 43 817,50 грн., з яких: 15000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 817,50 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.14-15).

08.12.2022 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТРУМ" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" укладено Договір факторингу № 08122022, у відповідності до умов якого, ТОВ ФК "ВЕСТРУМ" передає (відступає) ТОВ "ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ ФК "ІНВЕСТРУМ" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників вказаними у Реєстрі боржників (а.с.10-12).

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання та з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 08.12.2022 р. позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, таким чином ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК`ЄАПБ» в розмірі 43 817,50 грн. згідно з розрахунком заборгованості (а.с.15).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог Товариства, виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України).

Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень ч.3, ч.4, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України Про електронну комерцію).

Суд першої інстанції, проаналізувавши зміст договору про надання фінансового кредиту, його форму, наявність електронних підписів одноразовим ідентифікатором з боку позичальника ОСОБА_1 та представника первісного кредитору, дійшов вірного й обгрунтованого висновку, що зазначений договір дійсно укладено сторонами правочину в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відповідач доказів зворотного суду не надала, як і не спростувала факт укладення зазначеного договору, його дійсність.

Жодних умов, які законом визнаються несправедливими до договорів внесено не було. Застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору, під час його підписання, не було подано. Узгоджені сторонами правочину умови не суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) та затвердженому сторонами графіку платежів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення.

Посилання відповідача про те, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами, як встановлено судом з аналізу умов договору є несправедливими умовами в договорі, не знайшли свого підтвердження, так як в кредитному договорі, з якими вона була ознайомлений під підпис, чітко зазначені вище перелічені умови. Зустрічних вимог про їх оспорювання відповідач не заявляв.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», як первісний кредитор свої зобов`язання за договором позики перед ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, а відповідачем не надано, та з огляду на правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», дійшов висновку про обґрунтованість звернення до суду.

Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з розрахунками заборгованості, відповідач ОСОБА_1 має загальну суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №13173-02/2022 від 12.02.2022 року в розмірі 43 815,50 грн., з яких 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 817,50 грн. - сума заборгованості за процентами.

Після відступлення прав вимоги 08 грудня 2022 року від первісного кредитору на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», нарахування процентів на тіло кредиту, штрафних санкцій не здійснювались, а сума відступленого боргу за договором про надання фінансового кредиту залишилась незмінною.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_1 не здійснила погашення заборгованості по договору ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним після відступлення прав вимоги, та не повернула кредитні кошти протягом строків, обумовлених сторонами при укладенні договору, тим самим допустила істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) 15 000,00 грн. та 28 817,50 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

У п.4.3 Договору, сторони узгодили, що, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений у п.1.2 цього Договору та/або Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені у п.2.4 Договору продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору.

Стороною відповідача не доведено, що заявлені у позові проценти за користування кредитом у розмірі 28 817,50 грн. нараховані первісним кредитодавцем поза межами, визначеного у п.4.3 Договору строку, оскільки свого контр розрахунку процентів за умовами укладеного Договору стороною відповідача не надано, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанцій.

Колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами, наведеними вище, повністю доведені заявлені позовні вимоги, які зокрема стосуються заявлених до стягненнях сум по тілу кредиту та по процентам, які були нараховані первісним кредитодавцем у відповідності з умовами укладеного з відповідачем Договору позики.

Однак, в супереч діючих норм законодавства відповідач не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження викладених в апеляційній скарзі обставин справи, надані позивачем докази не спростувала.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі, які по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду та переоцінкою доказів, які були оцінені судом та яким надана відповідна правова оцінка.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні підстави.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає. Понесені відповідачем витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу залишаються за ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Вовк Михайло Вадимович залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко