Дата документу 07.04.2025
Справа № 334/1261/25
Провадження № 2/334/1394/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Жураківської В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради про стягнення заробітної плати,

встановив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у який суд стягнути заробітної плати у розмірі 15 698,61 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що розпорядженням начальника Токмацької міської військової адміністрації №12-К/тр від 02.02.2024 року на посаду директора КП «БЛІЛ» було прийнято ОСОБА_2 та укладений контракт, пунктом 15 розділу «умови матеріального забезпечення керівника» їй був встановлений посадовий оклад в розмірі 42600 грн.

Згідно Статуту, Колективного договору та Положення про оплату заробітної плати підприємства та відповідно до п. 2.2.1 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», заступникам керівників закладів охорони здоров`я (у тому числі медичному директору) та установ соціального захисту населення, заступникам керівників структурних підрозділів цих закладів та установ посадові оклади встановлюються на 5 - 15 відсотків нижче від посадового окладу відповідного керівника, а головному бухгалтеру - на 10-30 відсотків..

В КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР документом, що визначає структуру штатного складу працівників підприємства, найменування професій (посад), чисельність персоналу й оклади для кожної професії (посади) є Штатний розпис який затверджується наказом директора. Основним документом для нарахування заробітної плати є тарифікаційний список, що підписується членами тарифікаційної комісії та додається до Штатного розпису.

Виходячи з вище зазначеного позивачу, як заступнику директора, на підставі наказу КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР №6-0осн від 02.02.2024 року «Про встановлення нових посадових окладів», підготовленому заступником директора з економічних питань ОСОБА_3 , було внесено зміни до Штатного розпису, тарифікаційного списку, а саме щодо встановлення посадового окладу в розмірі 38430 грн та ознайомлено під підпис.

28 жовтня 2024 року Токмацькою міською військовою адміністрацією додатковою угодою №1 до контракту з керівником комунального закладу охорони здоров`я, що діє в організаційно-правовій формі комунального некомерційного підприємства від 02.02.2024 року внесені зміни до пункту 15 розділу «умови матеріального забезпечення керівника» контракту, згідно яких посадовий оклад керівника підприємства встановлений в розмірі 15000 грн.

Підприємством 05.11.2024 року отримано розпорядження голови Токмацької міської військової адміністрації від 04.11.2024 року №205-К/тр «Про застосування змін до контракту з керівником комунального закладу охорони здоров`я, що діє в організаційно-правовій формі комунального некомерційного підприємства» (вхідний номер 1008/03 від 05.11.2024 року). Виконання вказаного розпорядження було доручено заступнику директора з економічних питань ОСОБА_3 . На підставі розпорядження, на підприємстві потрібно було, згідно наказу директора, внести зміни до тарифікаційного списку та штатного розпису, а саме заступникам директора, в т.ч. і позивачу, встановити посадовий оклад в розмірі 14250 грн., тобто на 10 % нижче від посадового окладу директора підприємства з 01.11.2024 року та ознайомити із зміною істотних умов праці заступників директора та головного бухгалтера. Розпорядження директора КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР щодо внесення змін до штатного розкладу підприємства а також підготовки документів для змін істотних умов праці не видавалося.

Тобто з листопада 2024 року для позивача змінилися істотні умови праці. При цьому, в порушення вимог ст. 32 Кодексу законів про працю України, позивача, а також інших працівників підприємства, не було повідомлено про зміну істотних умов праці.

29.11.2024 року позивача було звільнено з вищевказаної посади на підставі наказу №137-К/тр від 29.11.2024 року за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів про працю.

При цьому, в зв`язку із тим, що позивача не було належним чином проінформовано про зміну істотних умов праці, а саме - про значне зменшення розміру його заробітної плати, відповідач мав розрахуватись із позивачем при звільненні виходячи із суми заробітної плати, яку він мав би отримати через відсутність такого повідомлення. Тобто, з розрахунку розміру його посадового окладу до такої зміни - 38430 грн.

02 грудня 2024 року позивач з письмовою заявою звернувся до директора КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР з метою отримання повного розрахунку та письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.

Станом на час подання позову до суду підприємство розрахунок не здійснило, відповіді на заяву не надало, як і не надало письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, також не надано доказів на підтвердження фактичного введення змін в організації виробництва і праці, що, у свою чергу, свідчить про незаконність змін істотних умов праці позивача.

Натомість, відповідно до зарахувань на банківську картку позивача, він за листопад 2024 року отримав грошові кошти у сумі 28439,32 грн.

Як мною зазначалося вище, посадовий оклад позивача як заступника директора з організаційно-правових та кадрових питань складає 38340 грн. Також позивач мав доплату за ведення військового обліку у розмірі 4000 грн.

Отже, розмір всіх виплат за 17 робочих днів листопада 2024 року позивачу при звільненні мав складати 54829,73 грн. (44137,93 грн. за вирахуванням податків та зборів), з яких:

- 34275,24 грн. заробітної плати за фактично відпрацьований в цьому місяці час;

- 7474,36 грн. за перебування 4 дні на лікарняному;

- 13080,13 грн. компенсації за 7 днів відпустки.

Проте позивачу за цей період було нараховано заробітної плати 35328,35 грн., та виплачена за вирахуванням податків та зборів 28439,32 грн.

Таким чином, розмір заборгованості із заробітної плати складає 15698,61 грн.

Вказані дії директора КНП «Токмацька БЛІЛ» ТМР є незаконними та не відповідають чинному законодавству, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, вказавши на те, що позивач був прийнятий на роботу до КП «Токмацька БЛІЛ» на посаду начальника відділу кадрів відповідно наказу №5-0 від 24.04.2018 року та переведений на посаду заступника директора з організаційно-правових та кадрових питань згідно наказу №97-0 від 30.12.2019 року.

Однак у листопаді 2024 року позивач звернувся із заявою про звільнення за власним бажанням. На підставі цього звернення, наказом № 137-К/тр від 29.11.2024 його звільнено відповідно до положень ст. 38 КЗпП.

Відповідно до штатного розпису комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради від 01.11.2024 посадовий оклад позивача складає 14 250 грн. Тому розрахунки з позивачем здійснювалися відповідно з його фактичним посадовим окладом, про розмір якого позивач був проінформований.

Відповідно до розпорядження начальника Токмацької міської військової адміністрації Пологівського районну Запорізької області №12-K/тр від 02.02.2024 року на посаду директора КП «БЛІЛ» призначено ОСОБА_2 та укладений контракт, пунктом 15 розділу «умови матеріального забезпечення керівника» їй був встановлений посадовий оклад в розмірі 42600 грн, що також підтверджується штатним розписом підприємства від 01.08.2024.

Згодом, керуючись ч. 2 ст. 10, п. 8 ч. 6 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (зі змінами), Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 21, 22, 23 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (зі змінами), відповідно до указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», від 07.05.2022 № 319/2022 «Про утворення військової адміністрації», Розпорядження Президента України від 14.08.2024 № 85/2024-рп «Про призначення Р. Молодецького начальником Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області», Постанови Верховної Ради України від 18.10.2022 № 2671-ІХ «Про здійснення начальником Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи Розпорядження начальника міської військової адміністрації від 30.04.2024 № 139 «Про затвердження Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома працівників апарату міської військової адміністрації, виконавчих органів Токмацької міської ради та структурних підрозділів її виконавчого комітету на період дії воєнного стану» начальник Токмацької міської військової адміністрації Пологівського районну Запорізької області зобов`язав застосовувати з 01 листопада 2024 року зміни до контракту з керівником комунального закладу охорони здоров`я, що діє в організаційно-правовій формі комунального некомерційного підприємства від 02.02.2024, ОСОБА_2 , які внесені шляхом укладання додаткової угоди від 28.10.2024 № 1.

Отже були внесені зміни до пункту 15 розділу «умови матеріального забезпечення керівника» контракту, згідно яких посадовий оклад керівника підприємства встановлений в розмірі 15000 грн. Такий же розмір посадового окладу зазначений в штатному розписі від 01.11.2024.

Згідно Статуту, Колективного договору та Положення про оплату заробітної плати підприємства та відповідно до п. 2.2.1 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», заступникам керівників закладів охорони здоров`я (у тому числі медичному директору) та установ соціального захисту населення, заступникам керівників структурних підрозділів цих закладів та установ посадові оклади встановлюються на 5-15 відсотків нижче від посадового окладу відповідного керівника, а головному бухгалтеру на 10-30 відсотків.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами, був змінений розмір посадового окладу позивача. Відповідно до штатного розпису підприємства з 01.11.2024 розмір посадового окладу позивача становить 14 250 грн.

Оскільки зазначені зміни стали відомі після підписання директором Тупозлієвою Є.В. додаткової угоди від 28.10.2024 № 1 до контракту. У зв`язку з цим 01.11.2024 було складено тарифікацію відповідно до внесених змін. Однак позивач відмовився підписувати тарифікацію та брати участь у складанні наказу «Про встановлення нових посадових окладів», передбаченого п. 2.2.1 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України № 308/519 від 05.10.2005 р.

Згідно з цим наказом, посадові оклади заступників керівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, а також їхніх структурних підрозділів встановлюються на 5-15% нижче від посадового окладу відповідного керівника, а головного бухгалтера на 10-30% нижче. Попри це, позивач проігнорував розпорядження директора. Факт відмови від підпису було зафіксовано у відповідному акті про відмову від підпису. Даний акт був підписаний свідками даної відмови.

Позивачу у письмовій формі розпорядження директора скласти наказ «Про встановлення нових посадових окладів» надано не було. Однак про це зазначалося в усній формі при свідках.

В посадовій інструкції заступника директора з організаційно-правових та кадрових питань від 02.01.2020 року згідно пункту 2.20 зазначено, що заступник забезпечує ефективне та оперативне виконання внутрішніх нормативних документів підприємства, а також наказів, розпоряджень, а також вказівок директора.

Тобто під час отримання даного розпорядження, позивач фактично вже був ознайомлений зі подальшим веденням змін до розмірів посадових окладів.

Крім того, табелем обліку робочого часу за листопад 2024 року, підтверджується присутність позивача на робочому місці 1 листопада 2024 року у день складання акту відмови від підпису. Це свідчить про те, що акт було складено саме в його присутності через його відмову підписати тарифікацію.

Також важливим є факт звернення позивача до Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. У зв`язку з чим, в комунальному підприємстві «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради була проведено позаплановий захід державного нагляду щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду.

За результатами позапланового заходу державного нагляду складений акт № ПС/ЗП/58/0040 від 13.01.2025. В акті зазначений наступний висновок: «Перевіркою встановлено, що нарахування та виплату розрахункових коштів працівнику при звільнені проведено у відповідності до норм чинного законодавства (ст.116 КЗпПУ). Порушення трудового законодавства з питань оплати праці в частині виплати розрахункових коштів не встановлено».

У зв`язку із викладеним, відповідач просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 20.02.2025 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд призначений на 17.03.2025 року.

17.03.2025 року судове засідання відкладено, у зв`язку із неявкою представника відповідача та задоволенням клопотання позивача про виклик та допит свідка.

У судове засідання, яке відбулось 31.03.2025 року представник відповідача повторно не з`явився. Суд перейшов до стадії таємниці ухвалення судового рішення для чого оголосив перерву до 07.04.2025 року.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 прийнятий на роботу до КП «Токмацька БЛІЛ» на посаду начальника відділу кадрів відповідно наказу №5-0 від 24.04.2018 року

ОСОБА_1 переведений на посаду заступника директора з організаційно-правових та кадрових питань згідно наказу №97-0 від 30.12.2019 року.

Згідно Статуту, Колективного договору та Положення про оплату заробітної плати підприємства та відповідно до п. 2.2.1 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», заступникам керівників закладів охорони здоров`я (у тому числі медичному директору) та установ соціального захисту населення, заступникам керівників структурних підрозділів цих закладів та установ посадові оклади встановлюються на 5 - 15 відсотків нижче від посадового окладу відповідного керівника, а головному бухгалтеру - на 10-30 відсотків..

Відповідно до розпорядження начальника Токмацької міської військової адміністрації Пологівського районну Запорізької області №12-K/тр від 02.02.2024 року на посаду директора КП «БЛІЛ» призначено ОСОБА_2 та укладений контракт, пунктом 15 розділу «умови матеріального забезпечення керівника» їй був встановлений посадовий оклад в розмірі 42600 грн, що також підтверджується штатним розписом підприємства від 01.08.2024.

Згідно із штатним розкладом від 01.08.2024 року посадовий оклад ОСОБА_1 як заступника директора з організаційно-правових та кадрових питань становив 38340 грн.

Директором ОСОБА_2 підписана додаткова угода від 28.10.2024 № 1 до контракту. У зв`язку з цим 01.11.2024 складено тарифікацію відповідно до внесених змін. У відповідності до цих змін з 01.11.2024 розмір посадового окладу заступника директора з організаційно-правових та кадрових питань становить 14 250 грн.

01 листопада 2024 року комісією працівників КП «Токмацька БЛІЛ» ТМР складений акт про відмову від підпису. За змістом якого ОСОБА_1 відмовився підписувати тарифікацію та складати наказ «Про встановлення нових посадових окладів».

Відповідно до наказу від 29.11.2024 року №137-К/тр ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засідання, яке відбулось 31.03.2025 року пояснила суду, що розпорядженням начальника Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької областівід 04.11.2024 року №205-к/тр про укладення додаткової угоди із ОСОБА_2 від 28.10.2024 № 1 не надходило до комунальному підприємстві «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради 01 листопада 2024 року та не реєструвалось у цей день.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється.

Приписами статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Позивач звернувся з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його не було належним чином поінформовано про зміну істотних умов праці, зокрема про значне зменшення розміру заробітної плати. Внаслідок цього, на думку позивача, відповідач зобов`язаний був провести остаточний розрахунок при звільненні, виходячи з розміру заробітної плати, яку позивач мав би отримувати за відсутності такого повідомлення, тобто з посадового окладу до зміни 38 430 грн.

Частинами другою та третьою статті 1 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 КЗпП України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Положеннями частини четвертої статті 32 КЗпП України визначені наслідки незгоди працівника зі зміною істотних умов праці (у тому числі, зменшенням посадового окладу), а саме: якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

У пункті 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших, допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору розмір оплати праці, тривалість робочого часу, режим роботи тощо.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Отже, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 582/1001/15-ц (провадження № 14-286цс18) зазначено, що зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц (провадження № 61-15506сво18) зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.

На підставі аналізу вище вказаних норм законодавства та судової практики, суд дійшов висновку, що наслідком незгоди працівника із зміною істотних умов праці є його звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, яка передбачає певні пільгові умови звільнення.

Водночас, порушення порядку ознайомлення працівника із такими змінами чи безпідставність таких змін має наслідком поновлення працівника на посаді.

Проте, законодавець не передбачив такого компенсаторного механізму, як виплата заробітної плати у розмірі, що існував до внесення змін в умови праці.

Ураховуючи наведене суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 354, ЦПК України,

вирішив:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до комунального підприємства «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради (, юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Сержанта Медведєва, буд. 4) про стягнення заробітної плати у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін