Справа № 523/4398/25
Провадження №2-с/523/52/25
У Х В А Л А

"07" квітня 2025 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Малиновський О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 20 березня 2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 7772,04 гривень та судового збору у розмірі 302,80 гривень. Додатково просить стягнути з ТОВ «Інфокс» на його користь витрати пов`язані зі подачею даної заяви про скасування судового наказу, а саме судового збору в розмірі 151,40 грн.

У своїй заяві посилається на те, що наказ є необґрунтованим, нарахована заборгованість не відповідає дійсності, справа розглянута не в повному обсязі, вивчені не всі докази по справі, які мають суттєве значення.

Згідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Заявником дотримано вимоги щодо форми і змісту заяви про скасування судового наказу, передбачені ст. 170 ЦПК України, заява про скасування судового наказу подана у строк визначений законом, а відтак підстави для повернення заяви відсутні.

Таким чином заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом скасування відповідного судового наказу.

Щодо стягнення судового збору то слід зазначити наступне.

ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника за судовим наказом покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 160, 161, 164, 170, 171 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задовольнити частково.

Судовий наказ, виданий Суворовським районним судом міста Одеса 20 березня 2025 року по справі № 523/4398/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 7772,04 гривень та судового збору у розмірі 302,80 гривень - скасувати.

У задоволені частини вимог щодо стягнення судового збору відмовити.

Копію ухвали надіслати стягувачу, боржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя