Справа № 445/958/24
провадження № 2/445/141/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 березня 2025 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивак В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності. В обгрунтування позову вказує, що 06.09.2005 на підставі договору дарування житлового будинку, ОСОБА_2 безоплатно передав ОСОБА_1 у власність житловий будинок цегляний, зазначений в плані під літерами «А-1», що знаходиться у АДРЕСА_1 . До будинку належить огороджена земельна ділянка площею 0,5553 га. Цей будинок дарувальник набув у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Золочівською держнотконторою 25.07.2005р. за №1398, після спадкодавця ОСОБА_4 , яка йому приходилась тіткою.В 2024 позивач вирішив приватизувати земельну ділянку для обслуговування вищевказаного житлового будинку, однак в процесі приватизації стало відомо, що земельна ділянка для обслуговування належного йому будинку приватизована ще в 1993 році у складі земельної ділянки пл. 0,8474га, що тоді знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , його прабабою - ОСОБА_5 , згідно рішення Струтинської сільської ради № 172 від 27.12.1993 року та нею навіть отриманий державний акт ЛВ № 1827 від 07.05.1997.

Тобто право власності на таку виникло ще в 1993 році. Щоправда 16.07.1998, ОСОБА_5 , земельну ділянку пл. 0,5553га. (частину із земельної ділянки п. 0,8474га.) подарувала тітці позивача - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент пред`явлення позову, цій ділянці присвоєно адресу АДРЕСА_1 , на якій знаходиться позивача житловий будинок. Зазначає, що на земельній ділянці прабаби, яка залишилась в АДРЕСА_1 , на час пред`явлення позову присвоєно адресу АДРЕСА_2 , збудовано житловий, який належить на праві приватної власності його матері, відповідачці по справі, ОСОБА_3 . Однак, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом Золочівською державною нотаріальною конторою від 29 грудня 2005 року за реєстром №3350, його мати, ОСОБА_3 стала спадкоємицею зазначеного у заповіті майна гр. ОСОБА_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається з права на земельну ділянку площею 0,8474 га, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою у АДРЕСА_1 . Золочівська держнотконтора видаючи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.12.2005 допустила помилку включивши земельну його ділянку пл.0,5553га. в земельну ділянку пл. 0,8474га., ігноруючи запис в державному акті, серія ЛВ №1927 від 07.05.1997року про відчуження такої ділянки такого змісту: «згідно Договору дарування посвідченого Золочівською Держнотконторою 16.07.1998року за реєстром №3111». Тому його мати, ОСОБА_3 не може бути власником земельної ділянки площею 0,8474 га, оскільки частка тої самої земельної ділянки у розмірі 0,5553 га була вилучена згідно договору дарування від 16.07.1998, зареєстрованого в реєстрі за №3111 та належала на той час ОСОБА_6 . Золочівська державна нотаріальна контора ліквідована без правонаступника -21.05.2018, тому виправити дану помилку зараз неможливо. Згодом 16 липня 1998 року прабаба позивача, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,5553 га, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться у с. Струтин Золочівського району Львівської області. Покликається на законодавство того часу, а саме запис в державному акті ЛВ №1827 від 07.05.1997р. де зазначено зміни про те, що земельну ділянку площею 0,5553 га. вилучено згідно договору дарування посвідченого Золочівською держнотконторою 16 липня 1998 року за реєстром №3111. ОСОБА_4 склала заповіт в користь відповідача ОСОБА_2 , на підставі якого останній отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого Золочівською державною нотаріальною конторою Львівської області 25 липня 2005 року за реєстром №1398 та отримав у власність житловий будинок цегляний, зазначений в плані під літерами «А-1», що складається із 3-х кімнат житловою площею 59,4 (п`ятдесят дев`ять цілих чотири десятих) кв.м. та 1-єї кухні, загальна площа 83,3 (вісімдесят три цілих три десятих) кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,5553 га, без кадастрового номера. Цей житловий будинок позивачу подарував відповідач ОСОБА_2 26 вересня 2005 року на підставі якого позивач набув право власності, а отже разом із тим я набув право власності на частину земельної ділянки а саме: 0,5553 га на якій розташований цей будинок. В ситуації, що склалася позивач позбавлений можливості оформлення документів на земельну ділянку у зв`язку із набуттям відповідачем ОСОБА_3 права власності, згідно на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Золочівською держнотконторою від 29 грудня 2005 року за реєстром №3350, на всю площу - 0, 8474 га земельної ділянки, а не на її частину, яка залишилась після укладення договору дарування від 16.07.1998 р., зареєстрованого в реєстрі за №3111. Позивач покликається на ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (11 січня 2005 року), де було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. Зазначає, що при відсутності окремої угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід враховувати, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). А тому земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Іншими словами, особи, які набули право власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. В судове засідання позивач не з`явився, однак, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За вказаних обставин, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Договором дарування житлового будинку від 06.09.2005 підтверджується, що ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 житловий будинок в АДРЕСА_1 . Витяг з державного реєстру речових прав від 26.03.2024 № 371391146 підтверджує реєстрацію такого права в державному реєстрі. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.2005, видно, що онука спадкодавиці, ОСОБА_3 отримала у спадщину після ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,8474 га для ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі державного акта ЛВ №1827 від 07.05.1997 на підставі рішення виконкому Струтинської сільської ради №172 від 27.12.1993. Згідно договору дарування від 16.07.1998 № 3111, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку пл. 0,5553 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства в с. Струтин Золочівського району Львівської області. Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , підтверджується смерть ОСОБА_6 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі свідоцтва про право на спадщину від 25.07.2005 №1398 вбачається отримання спадщини після ОСОБА_6 відповідачем, ОСОБА_2 , житлового будинку АДРЕСА_1 . Оглянувши копію державного акта ЛВ №1827 від 07.05.1997, виданого підставі рішення виконкому Струтинської сільської ради №172 від 27.12.1993, в розділі «зміни у межах і розмірах земельної ділянки», виявлено напис №1, такого змісту: «площа, га. 0,5553», «вилучено згідно Договору дарування посвідченого Золочівською Держнотконторою 16.07.1998року за реєстром №3111». З технічного паспорта від 15.11.2023 вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , закінчений будівництвом в 1989році. Згідно звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки 0,5553га. вартість такої становить 344 841,00 грн. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Ч.1 статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Суд погоджується з аргументами позивача про те, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Правові позиції на які покликається позивач висловлені Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі N 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі N 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі N 6-253цс16 і пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, суд бере до уваги. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином позов підставний та підлягає до задоволення. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,12,81,141,263,265,268,273,280,282-289,354 ЦПК України, ст. 328,1301 ЦК України, ст. 120 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в : Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити повністю. Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 грудня 2005 року за №3350, виданого Золочівською державною нотаріальною конторою, відносно земельної ділянки площею 0,8474га. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала спадкодавиці ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №1827, виданого 07.05.1997 на підставі рішення виконкому Струтинської сільської ради №172 від 27.12.1993року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №183, а саме: в частині ділянки загальною площею 0,5553га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка була згодом подарована ОСОБА_5 - ОСОБА_4 згідно договору дарування від 16.07.1998. Визнати, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку площею 0,5553 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та яка належала та була набута ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 16.07.1998, зареєстрованого в реєстрі за №3111 (є часткою від загальної площі 0,8474 га., що відповідає запису на Державному акті, серія ЛВ №1827 від 07.05.1997). Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Повний текст рішення складено 31.03.2025.

Суддя В. М. Сивак