Справа №295/6087/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді - Зосименка О.М.,

при секретарі - Стелюті М.С.,

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

представника відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просив суд: визнати квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення (комору) АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Одночасно позивач просив визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на частину нежитлового приміщення (комори) № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позову вказав, що перебував у шлюбі з відповідачем та зазначене майно було придбано під час шлюбу за спільні грошові кошти, у зв`язку з чим підлягає поділу в рівних частинах.

Відповідачем подано зустрічну позовну заяву про поділ майна у якій ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на 86/100 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 91/100 частини нежитлового приміщення (комори) № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування зустрічного позову вказала, що зазначене майно було придбано хоч і під час шлюбу, проте більша частина грошових коштів, які були сплачені за придбання нежитлового приміщення та квартири належали їй особисто, оскільки її мати продала квартиру та дала грошові кошти на придбання квартири, зокрема, розмір належних їй коштів 34000,00 гри. за придбання нежитлового приміщення що склало 81% від загальної вартості такого нерухомого майна; та 441444,00 грн. за придбання квартири, що склало 72% від загальної вартості такого майна. Грошові кошти від продажу квартири дали змогу їм заплатити внески та придбати нерухомість.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2024 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 заперечив щодо заявлених вимог, зазначив, що мав офіційні доходи, продав авто, тому грошові кошти були сплачені, доводи зустрічного позову є неспроможними, непідтвердженими належними та допустимим доказами.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача заперечила щодо заявлених вимог, просила задовольнити вимоги зустрічного позову.

Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.05.2023 року розірвано шлюб між громадянами України ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який було зареєстровано 10.07.2015р. (а.с.9).

24.09.2018р. ОСОБА_3 між АТ «» Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Домініон Фінанс» в особі ТОВ «Компанія з управління активами «Ел.Ді.Ассет Менеджмент» та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу деривативу №6311; 1-А;1.1.52; Zh-SH/S1-52R/240918-Д у вигляді форвардного контракту, який засвідчує зобов`язання ТОВ «Теко-маркет» продати майнові права на квартиру АДРЕСА_4 . Вартість деривативу - 275 444 грн. (п. 2.1,3.1 договору) (т.2 а.с.48).

24.09.2018р. ОСОБА_3 сплачено на користь АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Домініон Фінанс» 275 444 грн. за договором купівлі-продажу деривативу №6311; 1-А;1.1.52; Zh-SH/S1-52R/240918-Д, що підтверджується фіскальним чеком (т.2 а.с. 55).

24.09.2018р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Теко-маркет» укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 за умовами якого відповідач придбала майнові права на квартиру АДРЕСА_6 . Відповідно до п.3 договору ціна майнових прав складає 275 444 грн. (т.2 а.с.60).

24.09.2018р. ОСОБА_3 сплачено на користь ТОВ «Теко-маркет» 132 000 грн. за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 , що підтверджується фіскальним чеком (т.2 а.с. 74).

Всього 24.09.2018р за квартиру - 407 444 грн.

В подальшому було сплачено: за майнові права на квартиру 160 756 грн. (25.10.2018р. 35860,00 грн., 26.11.2018р. 35860,00 грн., 27.12.2018р. 35860,00 грн., 28.01.2019р. 35860,00 грн., 13.08.2019р. 7 316,00 грн), а всього за квартиру 568 200 грн.

Крім того, 24.09.2018р. ОСОБА_3 між АТ «» Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Домініон Фінанс» в особі ТОВ «Компанія з управління активами «Ел.Ді.Ассет Менеджмент» та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу деривативу №63112-А;1.3.16; Zh-SH/S1-16N/240918-Д у вигляді форвардного контракту, який засвідчує зобов`язання ТОВ «Теко-маркет» продати майнові права на нежитлове приміщення (комору) № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Вартість деривативу - 13050 грн.. (п. 2.1,3.1 договору) (т.2 а.с.1,2).

24.09.2018р. ОСОБА_3 сплачено на користь АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Домініон Фінанс» 13 050 грн. за договором купівлі-продажу деривативу №63112-А;1.3.16; Zh-SH/S1-16N/240918-Д, що підтверджується фіскальним чеком (т.2 а.с. 6).

24.09.2018р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Теко-маркет» укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №1.3.16 за умовами якого відповідач придбала майнові права на нежитлове приміщення (комору) № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до п.3 договору ціна майнових прав складає 13 050 грн. (т.2 а.с.9).

24.09.2018р. ОСОБА_3 сплачено на користь ТОВ «Теко-маркет» 13 050 грн. за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_7 , що підтверджується фіскальним чеком (т.2 а.с. 107) та 13.08.2019р. 7 900 грн. (квитанція №43547688 від 13.08.2019 року).

Всього 34 000 грн., проте 24.09.2018р. за комірку було сплачено 26 100 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 24.09.2018р. по квартирі сплачено 407 444 грн. (275 444 грн. +132 000 грн. та за нежитлове приміщення 26 100 грн., а всього - 24.09.2018р. було сплачено 433 544 грн., що підтверджується квитанціями та не заперечувалося сторонами у справі.

Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог відповідач вказала, що перший внесок за квартиру та нежитлове приміщення у сумі 433 544 грн. було сплачено нею з її особистих коштів, які отримала від матері в подарунок після продажу належної їм в двох двокімнатної квартири.

Статтею 57 СК України визначено перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте за спільні кошти подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути: будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, слід встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Отже, встановлення джерела коштів на придбання майна та мети його придбання є необхідним для встановлення чи є спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя чи є особистою приватною власністю одного з подружжя, яке використовується ним для професійної діяльності.

Як вбачається з матеріалі ОСОБА_3 24.09.2018р. по квартирі та за нежитлове приміщення сплачено 433 544 грн. 10.07.2015р було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, 30.08.2017р. у подружжя народилася дитина, що не заперечувалося сторонами у справі.

Одночасно судом встановлено, що нарахований дохід ОСОБА_1 без врахування податків і зборів у період:

з 18.12.2015 року по 31.12.2016р. склав 36 785 грн. 03 коп.,

з 01.01.2017 року по 31.12.2017р. склав 48 931 грн. 25 коп.,

з 01.01.2018 року по 31.09.2018р. склав 39 825 грн.,

що підтверджується довідками Поліського національного університету від 04.06.2024р. (т.1 а.с. 192-194).

Крім того, як встановлено судом 12.08.2017 року позивачем відчужено належний йому автомобіль «Део Ланос» за 48 000 грн., що були особистими коштами позивача. Жодних належних доказів, що грошові кошти були витрачені позивачем для внесення першого внеску за квартиру та нежитлове приміщення позивачем суду не надано та в судовому засіданні позивачем наголошено про те, що в сім`ї не було єдиного спільного бюджету, а у кожного свій (окремі бюджети).

Як вбачається з матеріалів справи сукупний дохід сім`ї без врахування податків і зборів за період до внесення первинного внеску склав 125 541 грн. 28 коп. + 48 000 грн.(відчуження авто), а всього 173 541 грн. 28 коп.

Одночасно судом встановлено, що ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_5 в рівних частках володіли двох-кімнатною квартирою АДРЕСА_8 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.162) та не заперечувалось сторонами у справі.

21.09.2018р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відчужили вищевказану квартиру ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2018 року за 49 900 грн. згідно п. 2.1 даного договору (т.1 а.с. 166).

Як вбачається з допиту ОСОБА_5 , матері ОСОБА_3 , її донька та позивач одружилися у 2015 році, у 2017 році народився внук, сім`я проживала на орендованих квартирах, хотіли купити власне житло, коштів не вистачало, тому вирішили продати квартиру і після продажу квартири вона подарувала дочці 15 000 доларів США, які ввечері забрав зять.

Одночасно як вбачається з пояснень ОСОБА_5 , при купівлі-продажу квартири вони перераховували долари в банку, заїхали до знайомої ОСОБА_7 , яка просила потримати такі долари в руках, потім вернулися додому, де ввечері відали зятю гроші, 15 000 доларів.

Як вбачається з допиту ОСОБА_8 , сестри відповідача, коли її мати та сестра продавали квартиру, остання гляділа племінника, та мати подарувала її сестрі 15 000 доларів США, які забрав ОСОБА_9 (позивач).

Як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_1 після одруження дружина була студенткою, у 2017 році пішла в декретну відпустку після народження дитини, жили на заощадження, його заробітну плату та допомагали батьки, перед першим внеском ще позичали грошові кошти. Будь-яких належних доказів про здійснення запозичень грошових коштів позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст..ст.76,77,80 ЦПК України).

Отже, судом встановлено, що 24.09.2018р. по квартирі та за нежитлове приміщення відповідачем сплачено 433 544 грн., що еквівалентно 15 450,60 доларів США за курсом НБУ (1 долар США 28,06 грн. на день платежу 24.09.2018р.).

Оцінюючи загальні доходи сім`ї ОСОБА_10 без врахування податків і зборів: за період 18.12.2015 року по 31.12.2016р. склав 36 785 грн. 03 коп., а прожитковий мінімум на одну працездатну особу у грудні 2015р. 1378 грн., у 2016р. 1378/1450/1600 грн., за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017р. склав 48 931 грн. 25 коп., + 48 000 від відчуження авто, а про прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2017р. 1600/1684/1762 грн. та на дитину віком до 6 років (1355/1426/1492грн.), за період з 01.01.2018 року по 31.09.2018р. склав 39 825 грн., а прожитковий мінімум на одну працездатну особу у 2018р. до першого внеску - 1762/1841 грн. та на дитину віком до 6 років (1492/1559 грн.), та враховуючи орієнтовні необхідні витрати на сім`ю, які мали б понести позивач і відповідач, в тому числі і з появою дитини, виходячи з критерію прожиткового мінімуму на відповідну особу, відомості про те, що сім`я не мала власного житла і деякий час проживала в орендованому житлі, відповідач була студенткою, та пояснення позивача, що деякі кошти перед першим внеском ще позичали, суд дійшов висновку, що сім`я ОСОБА_10 не могла сплатити 433 544 грн. з грошових коштів, отриманими від їх спільної праці, тому доводи позивача, що перший внесок сплачено саме за спільні грошові кошти є безпідставним і не доведений позивачем будь-якими належними доказами, тому суд дійшов висновку, що частки позивача та відповідача при розподілі майна (квартири та комірки) не можуть бути рівними (по кожному).

Здійснюючи розподіл між сторонами квартири та нежитлового приміщення суд виходить з наступного.

ОСОБА_3 24.09.2018р. сплачено по квартирі - 407 444 грн. (275 444 грн. +132 000 грн.) та за нежитлове приміщення 26 100 грн., а всього сплачено 433 544 грн.

Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що перший внесок сплачено саме за спільні грошові кошти, та зважаючи на встановлені судом обставини продажу відповідачем та її матір`ю двох-кімнатної квартири, розрахунок за яку здійснювався у валюті (долар США), суд вважає, що необхідно при розподілі враховувати 15 000 доларів США, як особисті кошти відповідача отримані від матері після продажу квартири, з яких і було сплачено перший внесок за квартиру та нежитлове приміщення, що еквівалентно 420 900 грн. за курсом НБУ на 24.09.2018 року.

Щодо нежитлового приміщення.

Загальна вартість нежитлового приміщення 34 000 грн. 24.09.2018 р. відповідачем сплачено за нежитлове приміщення 26 100 грн. Таким чином, відповідачем з особистих коштів (420 900 грн) за нежитлове приміщення було сплачено 76,7% його вартості (26100х100%:34000).

Щодо квартири.

Загальна вартість квартири 568 200 грн. 24.09.2018 р. відповідачем сплачено за нежитлове приміщення 407 444 грн. Залишок особистих коштів відповідача, які були внесені за квартиру становить 394 800 (420 900 грн. 26 100 грн.) Таким чином, відповідачем з особистих коштів за квартиру було сплачено 69,5% її вартості (394800х100%:568 200).

Спільна власність у квартирі сторін становить 30,5% (100%- 69,5%), а спільна власність у нежитловому приміщенні складає 23,3% (100% - 76,7%) і підлягає поділу між сторонами в рівних частинах, 30,5:2=15,25% та 23,3%:2=11,65%.

Отже, частка ОСОБА_3 у квартирі становить 84,75% (15,25+69,5%) та її частка у нежитловому приміщенні становить 88,35% (11,65%:2+76,7%), відповідно частка ОСОБА_1 у квартирі становить 15,25% (100%-84,75%) та у нежитловому приміщенні 11,65% (100%-88,35), тому первісний позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на 15/100 квартири АДРЕСА_1 та визнання за ним право власності на 12/100 нежитлового приміщення (комори) № НОМЕР_1 , що знаходиться за цією ж адресою. В решті вимог відмовити. Зустрічний позов слід задовольнити частково, а саме визнати за ОСОБА_3 право власності на 85/100 квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 88/100 нежитлового приміщення (комори) № НОМЕР_1 , що знаходиться за цією ж адресою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України за первісним позовом на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 981 грн.05 коп. сплаченого судового збору та за зустрічним позовом відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 4119 грн.43 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69-71 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 158, 169, 212-215 ЦПК України, суд

ухвалив:

первісний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 15/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 12/100 частин нежитлового приміщення (комори) № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 981 грн.05 коп. сплаченого судового збору.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 85/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 88/100 частин нежитлового приміщення (комори) № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 119 грн.43 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено 07.04.2025 року.

Суддя О.М. Зосименко