Справа №173/1866/24
Провадження №2/173/149/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Поздняков Вячеслав Геннадійович до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

10.06.2024 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Поздняков В.Г., з позовом про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до відповідача, ОСОБА_2

12.06.2024 року отримана інформація з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи.

13.06.2024 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 30.09.2024 року.

30.09.2024 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи на 16.01.2025 року.

16.01.2025 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 27.03.2025 року.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось в відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь завдану йому майнову шкоду в розмірі 232 559.33 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 14.01.2024 року о 17 годині 40 хвилин в Кам`янському районі, м. Верхівцеве по вул. Соборній, 63, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем КІА SPORTEGE д/н НОМЕР_1 виїжджаючи з вул. Белінського не надав переваги в русі автомобілю ХЮНДАЙ ТУКСОН НОМЕР_2 котрий рухався з правого боку по вул. Соборній та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. При цьому водій ОСОБА_2 керував т/з КІА SPORTEGE д/н НОМЕР_1 з вираженими ознаками наркотичного сп`яніння (сильно розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість мови, блідість обличчя). На вимогу пройти огляд в медичному закладі для встановлення наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_2 відмовився.

13.03.2024 року Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, за вище вказаним фактом відповідача визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 і ст. 124 КУпАП та застосоване стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до Звіту № 59886 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля ХЮНДАЙ ТУКСОН НОМЕР_2 від 31.01.2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля ХЮНДАЙ ТУКСОН НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 302 060.66 грн.

Відповідно до висновку про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу № 61291 від 02.02.2024 року ХЮНДАЙ ТУКСОН АЕ 0842 РА на момент оцінки складає 69 501.33 грн.

Спричинені йому фактичні збитки складають 232 599 грн. 33 коп..

Вказану суму позивач просить стягнути із відповідача, що й стало підставою звернення до суду

В судове засідання позивач і представник позивача не з`явились, подавши заяву про розгляд справи за їх в відсутності. Згідно поданої заяви позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. .

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.03.2024 року відповідач, ОСОБА_2 , був визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 і ст. 124 КУпАП та до нього застосоване стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Згідно винесеної постанови встановлено, що 14.01.2024 року о 17 годині 40 хвилин в Кам`янському районі, м. Верхівцеве по вул. Соборній, 63, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем КІА SPORTEGE д/н НОМЕР_1 виїжджаючи з вул. Белінського не надав переваги в русі автомобілю ХЮНДАЙ ТУКСОН НОМЕР_2 котрий рухався з правого боку по вул. Соборній та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. При цьому водій ОСОБА_2 керував т/з КІА SPORTEGE д/н НОМЕР_1 з вираженими ознаками наркотичного сп`яніння (сильно розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість мови, блідість обличчя). На вимогу пройти огляд в медичному закладі для встановлення наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_2 відмовився, що підтверджується копією постанови.

Таким чином вина відповідача ОСОБА_2 , у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджена постановою суду і доказуванню не підлягає.

Оскільки, ч. 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із наданої суду постанови, автомобілі, які були учасниками дорожньо-транспортної пригоди, отримали механічні пошкодження.

Таким чином в результаті вчинення вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачеві спричинена майнова шкода в результаті пошкодження його транспортного засобу.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України - Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України - Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 6 Постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,- Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 вищевказаної постанови передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - Предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом.

Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 си. 7 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - На території України дозволяється використання виключно забезпечених транспортних засобів.

Транспортний засіб має бути забезпеченим до початку його використання у дорожньому русі на вулично-дорожній мережі загального користування на території України.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Таким чином власники транспортних засобів зобов`язані застрахувати відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу.

В поданому позові позивач не вказав, чи був його транспортний засіб забезпечений страхуванням відповідальності за шкоду, чи звертався він до страхової організації із заявою про виплату страхового відшкодування і чи було таке відшкодування йому виплачене та в якому розмірі.

Відповідно до наданого позивачем звіту № 59886 Про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля ХЮНДАЙ ТУКСОН НОМЕР_2 від 31.01.2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля ХЮНДАЙ ТУКСОН НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 302 060.66 грн.

Відповідно до висновку про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу № 61291 від 02.02.2024 року ХЮНДАЙ ТУКСОН АЕ 0842 РА на момент оцінки складає 69 501.33 грн.

Як вбачається з наданих звіту та висновку замовниками оцінки були ТОВ « БВН ЕВ ГРУП» та АТ «СГ «ТАС», тобто страхові організації, а не позивач.

З чого суд приходить до висновку, що учасники зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди звертались до страхових організацій з метою визначення оцінки спричинених збитків та страхового відшкодування.

Проте позивач не надав інформації про виплату йому страхового відшкодування, або причини його невиплати, якщо таке було. Не надав доказів реальних затрат, пов`язаних із проведенням ремонтних робіт транспортного засобу, не повідомив суд чи страхове відшкодування було достатнім для відновлення технічного стану автомобіля, чи ні та не надав доказів і розрахунку, якщо на відновлення технічного стану автомобіля не вистачило коштів страхового відшкодування. Не залучив до участі в розгляді справи страхову організацію.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували, всі вищевказані обставини щодо проведення страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають так як позивач не довів, що спричинена йому шкода внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, не була відшкодована страховою організацією.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 325 грн. 59 коп., покладаються на позивача і не відшкодовуються за рахунок відповідача, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , представник позивача, адвокат Поздняков Вячеслав Геннадійович, адреса: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , про стягнення матеріальної шкоди в сумі 232 559.33 грн., спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити в повному обсязі.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 27.03.2025 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 07.04.2025 року

Дата набрання законної сили: 29.04.2025 року