Справа № 352/180/25
Провадження № 2/352/356/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Івасів В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем на день смерті та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог.

27.01.2025 року позивач звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем на день смерті та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема на житловий будинок. Позивач зазначає, що протягом останнього часу проживала разом із спадкодавцем, який склав заповіт в її користь. Однак, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння, оскільки позивачем пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, так як не доведено факту спільного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому позивач просить встановити факт її постійного проживання разом із померлим батьком ОСОБА_6 на день його смерті та визнати за нею право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька.

ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи.

Позивач в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явились, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, до суду надіслали заяви, в яких вказали про розгляд справи без їх участі, позов визнають, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що дійсно батько склав заповіт на користь позивача, яка була зареєстрована з померлим батьком за однією адресою до 2018 року. Пізніше позивач була зареєстрована у смт. Ворохта. Перед смертю батька ОСОБА_1 проживала без реєстрації з батьком. Членів сім`ї, які б проживали з ним, окрім дочки, яка фактично проживає за кордоном немає.

Представник відповідача Тисменицької міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без участі представника та не заперечує проти задоволення позову за наявності достатніх доказів факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 29.01.2025 року позовну заяву було залишено без руху.

29.01.2025 року представник позивача усунув недоліки, вказані в ухвалі суду.

Ухвалою судді від 30.01.2025 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.03.2025 року підготовче провадження по справі постановлено закрити та призначити судовий розгляд справи.

ІV. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 03.07.2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с.7).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 31.07.2024 року, згідно актового запису 1 від 29.01.1977 року, прізвище ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 змінилося на « ОСОБА_10 » (а.с.8).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 14.08.1990 року райвідділом загс у м. Тисмениця, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 розірвано19.08.1990 року, про що складено відповідний актовий запис №90. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_12 залишено « ОСОБА_10 » (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 14.07.2009 року виконкомом Ворохтянської селищної ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_13 14.07.2009 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_11 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « ОСОБА_14 » (а.с.10).

У свідоцтві про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане 01.01.2017 року Милуванською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, встановлено, що ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на будинковолодіння № НОМЕР_5 , яке в цілому на праві приватної власності належить ОСОБА_6 на підставі рішення сільвиконкому від 30.01.2002 року (а.с.14).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 23.11.2016 року, згідно якого на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, яким усе своє майно де б воно не було і з чого воно не складалося заповів ОСОБА_1 (а.с.13).

Відповідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого 20.06.2022 року виконавчим комітетом Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.6).

Згідно постанови приватного нотаріуса Івано-Франківського РНО Івано-Франківської області Угорчак Н.М. від 25.07.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння по АДРЕСА_1 у зв`язку з пропущеним строком для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.12).

Свідок ОСОБА_16 , яка є свахою позивача, в судовому засіданні показала, що з червня 2022 позивач весь час проживала з батьком, оскільки в нього були розлади психіки. Похованням батька займалася сваха. Позивач постійно була в с. Милування, садила город, весь час була біля батька, здійснювала догляд за ним, оскільки його не можна було залишати самого.

Свідок ОСОБА_17 , яка є сусідкою позивача в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із батьком, який помер. Вона приходила допомагати позивачу, оскільки батько був лежачим більше двох років, так як хворів і сам не міг себе обслуговувати.

V. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Із роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Тлумачення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно із пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього ж Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до вимог ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч. 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

VІ. Висновки суду.

Вислухавши учасників справи та свідків, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 як спадкоємця за заповітом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час його смерті.

Факт, який просить встановити позивач, знайшов своє підтвердження на підставі показань свідків. Встановлення факту постійного проживання для позивача має юридичне значення, оскільки дає можливість реалізувати право на спадкування.

Суд вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , а отже позовні вимоги в цій частині слід задовольнити в повному обсязі.

Оскільки судом встановлено, що інших спадкоємців за заповітом на спадкове майно немає, а позивач прийняла спадщину, в тому числі будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке належало спадкодавцю ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності, відтак позивачу належить право власності на вищевказане майно в порядку спадкування за заповітом після померлого.

Отже, позов слід задовольнити повністю.

На підставі ст.315,328, 392, 1217, 1272, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 142, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем на день смерті та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини постійно проживала з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ;

відповідачі: Тисменицька міська рада Івано-Франківської області, вул. Галицька, 17, м. Тисмениця, Тисменицька ТГ, Івано-Франківська область, 77401, ;

ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: невідомий;

ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: невідомий;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 , РНОКПП: невідомий.

Рішення складене в повному обсязі 04.04.2025 року.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.