Провадження №: 4-с/752/34/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 року Голосіївський районний суд міста Києва,

у складі: головуючого судді - Мазур Ю.Ю.,

секретаря судового засідання - Бєляєвої К.Д.,

за участю сторони:

особи, яка подає скаргу - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМІСТЮ», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович, про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМІСТЮ», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович, про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Свої вимоги мотивує тим, що 09.09.2024 Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі № 752/13157/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порядок.ОК. Управління нерухомістю» заборгованості у розмірі 29184,01 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. ОСОБА_1 вважає дії виконавця незаконними, оскільки з виконавчого листа вбачається, що після посади «Суддя» та «підпису» зазначено « ОСОБА_2 », при цьому, ОСОБА_2 не могла підписати виконавчий лист 09.09.2024, так як на цей момент знаходилась у відставці. Також ОСОБА_1 зауважує, що приватний виконавець 13.09.2024 виніс дві окремі постанови: про арешт на все майно та про арешт коштів, що суперечить постанові ОП Касаційного господарського суду у складі ВС від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 13.09.2024.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2024 відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження; призначено скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У грудні 2024 приватний виконавець Гненний Д.А. подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні скарги з підстав викладених у запереченні.

Особа, яка подала скаргу в судовому засіданні підтримала вимоги скарги та просила її задовольнити у повному обсязі. Зауважила, що 03.03.2025 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Заінтересована особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Направив до суду заяву, в якій просив провести розгляд скарги за його відсутності, зазначив, що просить відмовити у задоволенні скарги, з підстав викладених в письмових запереченнях.

Заінтересована особа ТОВ «Поряд.ОК. Управління нерухомості» в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом поряду.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважає за можливе проводити розгляд скарги за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши справу № 752/13157/23, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2946цс16 бездіяльність державного виконавця у питаннях виконання вироку, яким задоволено цивільний позов, оскаржується за правилами цивільного судочинства.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2023 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМІСТЮ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порядок.ОК. Управління нерухомістю» заборгованість у розмірі 29184,01 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 05.06.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2023 - залишено без змін.

05.06.2024 вищевказане рішення суду набрало законної сили.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.07.2024 заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення - повернуто без розгляду.

09.09.2024 Голосіївським районним судом м. Києва на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2023 видано виконавчий лист, строк пред`явлення якого до 06.06.2027.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2025 заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано виконавчий лист виданий Голосіївським районним судом м. Києва 09.09.2024 у цивільній справі № 752/13157/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМІСТЮ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню.

13.09.2024 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Гненним Дмитром Анатолійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 752/13157/23 виданого 09.09.2024.

Тобто, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. перебувало виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 від 13.09.2024 року з примусового виконання виконавчого документа, а саме: виконавчий лист № 752/13157/23, виданий 09.09.2024 року Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМІСТЮ» заборгованість у розмірі 29184,01грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

У своїй скарзі боржник зазначає, що виконавчий лист, виданий 09.09.2024 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі № 752/13157/23, начебто не відповідає вимогам, які ставляться до виконавчого документа, так як в них не зазначено прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, що їх видали, як того вимагає п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з цим боржника хибно вважає, що даний виконавчий лист мав б бути повернута стягувачу без прийняття його до виконання.

Разом з тим, відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», визначено вимоги, які ставляться до виконавчого документа, де в частині 1 зазначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

24.09.2024 року виконавче провадження № НОМЕР_1 було завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, про що винесено відповідну постанову.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження», на стадії відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України «Про виконавче провадження», чи надано усі документи, відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, відкриває виконавче провадження. А перевірка виконання рішення суду здійснюється вже після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, у виконавчому документі чітко визначено дані посадових осіб, що їх видали: «Суддя Олександра Олегівна Колдіна» та «Секретар Владислав Сергійович Чечельницький». Також у даному виконавчому листі містяться підписи посадових осіб, що їх видали.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2022 по справі №908/309/21 зауважив, що перелік обов`язків виконавця, наведений у частині другій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», не містить обов`язку перевіряти правильність інформації, внесеної, зокрема, до наказу господарського суду, в тому числі про місцезнаходження боржника - юридичної особи. Виконавець при надходженні до нього виконавчого документу перевіряє лише наявність в ньому інформації, передбаченої частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

До того ж варто звернути увагу, що виконавчий документ видав суд і приватний виконавець не може на власний розсуд вносити зміни за цим документом (подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 806/2273/17).

Зі змісту частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» також вбачається, що передбачені цим Законом права виконавця (як державного, так і приватного), в тому числі щодо отримання всієї необхідної інформації, виникають у нього лише під час здійснення виконавчого провадження, тобто після відкриття виконавчого провадження.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, , № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Враховуючи вищевикладене, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження є законною та не підлягає скасуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович, про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, - не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. УПРАВЛІННЯ НЕРУХОМІСТЮ», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Гненний Дмитро Анатолійович, про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур