Справа №751/3909/23
Провадження №2/751/478/25
06 лютого 2025 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.
за участю секретаря Шульга В.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кулініч К.В., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просить:
- виділити в натурі належну ОСОБА_1 13/20 частин у праві спільної часткової власності на належні частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати право власності на окремий об`єкт нерухомості та відповідні надвірні будівлі та споруди, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 , а також відповідно припинити право спільної часткової власності на вище вказаний об`єкт нерухомості та відповідні надвірні будівлі та споруди;
- встановити порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою, АДРЕСА_1 , між співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та виділити, ОСОБА_1 в користування 13/20 частини земельної ділянки, яка пропорційна частці наявного на праві власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право особистої власності від 16 лютого 1989 року являється власником 13/20 частини житлового будинку з відповідними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .
Загальна площа вказаного житлового будинку згідно з свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 16 лютого 1989 року складає житлова площа 33,0 кв. м., та на даний час площа складає 57,8 кв.м.
Житловий цегляний будинок зазначений на плані під літерою «Г-1», має такі надвірні будівлі та споруди: літню кухню позначеною на плані «А-1», сіни дерев`яні позначені «а-1», сарай цегляний зазначений на плані під літерою «а1» сарай цегляний позначений «гЗ-1», сарай дерев`яний в плані «Е-1», льох цегляний позначений «г4», вбиральня під позначкою «В-1» та вбиральня дерев`яна під позначкою «Ж1», які розташований на земельній ділянці площею 858,0 кв. м.
Згідно інвентаризаційної справи склалось наступне планування, в якому зазначені: коридор - 7.9 кв.м. позначена літ. 1-1 на плані, кухня - 14.5 кв.м. позначена літ. 1-3, кімната - 14.9 кв.м. позначена літ. 1-4 та веранда - 4.6 кв.м. позначена літ. «І», житлова кімната - 12.7 кв.м. позначена літ. 2-1 на плані, кімната - 20.3 кв.м. позначена літ. 2-2 на плані, коридор - 3.8 кв.м. позначена літ. 2-3 на плані, санвузол - 4.1 кв.м. позначена літ. 2-4 на плані, вітальня - 4.3 кв.м. позначена літ. 2-5 на плані, кухня - 11.7 кв.м. позначена літ. 2-6 на плані, кімната - 9.6 кв.м. позначена літ. 2-7 на плані.
Відповідачі є власниками 7/20 частини житлового будинку, у рівних частках кожний, а саме 7/100.
Фактично між сторонами було встановлення певний порядок користування майном, а саме умовний поділ одного будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна, з власним входом та допоміжними приміщеннями.
На сьогоднішній день для вчинення певних правочинів щодо своєї частини будинку та для забезпечення власних потреб необхідна згода Відповідачів, які на сьогоднішній день являється співвласником спірного будинку.
Між Позивачем та Відповідачами як співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі частки майна не досягнуто.
Крім того, на сьогоднішній день Позивач маючи у власності 13/20 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з Відповідачами не має спільної домовленості щодо порядку користування земельної ділянкою, на якій він розташований. Натомість, останнім часом виникають суперечки щодо порядку користування вказаною земельною ділянкою.
02 березня 2023 року на адресу кожного з Відповідачів було надіслано лист-пропозицію щодо вирішення питання поділу будинку з урахуванням часток належних | на праві власності та встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок шляхом підписання нотаріально посвідченого договору. Станом на день подання позовної заяви, відповіді на листи-пропозиції отримано не було, у зв`язку з чим Позивачка змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Маючи у своїй власності частину житлового будинку, Позивач має право користуватися земельною ділянкою під ним з урахуванням цільового призначення.
Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 02.06.2023 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 15.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивач та її представник у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує. Додатково вказує, що при встановленні порядку користування ділянкою просять визначити за можливий варіант поділу - варіант один, відповідно до висновку експерта №3360/3361/23-24 від 26.11.2024.
Відповідачі у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду невідомі, жодних клопотань до суду від них не надходило. Відзив на позовну заяву до суду не надавали.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у відсутність відповідачів за наявними доказами у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності від 16 лютого 1989 року ОСОБА_1 являється власником 13/20 частини житлового будинку з відповідними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).
Відповідно до Договору дарування 7/20 частин житлового будинку від 25.06.2003 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 являються власниками інших 7/20 частин житлового будинку з відповідними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).
Житловий будинок з відповідними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться на не приватизованій земельній ділянці.
Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 26.11.2024 №3360/3361/23-24 (а.с. 78-98), є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників, по фактичному користуванню квартирами АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 з відповідними господарськими будівлями, що не потребує проведення ремонтно-будівельних робіт по забезпеченню ізольованого користування приміщеннями будинку, які пропонується виділити співвласникам, оскільки квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 фактично відокремлені в натурі, з відхиленням від вимог нормативних документів, що відображено в дослідницькій частині висновку та в Додатках 1,2. Можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно часток у нерухомому майні за вище вказаною адресою, з урахуванням сервітутів на обслуговування будівель і споруд, відображено в дослідницькій частині висновку та в Додатках 1,2.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша-третя статті 364 ЦК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
При виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Системний аналіз статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання.
В свою чергу, поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною четвертою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Сторона позивача просить виділити їй в натурі у приватну власність 13/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами у спірному домоволодінні, припинивши право спільної, визнавши за нею право власності на окремий об`єкт нерухомості та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту 1, запропонованого експертами у висновку за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 26.11.2024 №3360/3361/23-24.
Врахувавши інтереси співвласників, розмір їх часток у приватній власності, фактично складений порядок користування житловим будинком, з урахуванням принципів рівності та справедливості, зокрема рівнозначності та рівності виділених кожному із співвласників житлових та нежитлових приміщень частин будинку, їх функціонального призначення та розташування, суд вважає за можливе здійснити позивачу виділ у натурі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно частини, що перебуває у її власності та відповідно до встановленого порядку користування, припинивши право спільної часткової власності позивача на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. При цьому, суд визнає прийнятним варіант №1 порядку користування позивачем та відповідачами земельною ділянкою, визначеного у висновку експерта №3360/3361/23-24 за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.
Тому суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.
За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 51, 258, 259, 265, 268, 273, 280-288, 354, 355 ЦПК України,
Виділити ОСОБА_1 в натурі належні їй на праві власності 13/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 : коридор 1-1 площею 7.9 кв.м.; кухня 1-3, площею 14.5 кв.м.; кімната 1-4, площею 14.9 кв.м., веранда І площею 4.6 кв.м.; літня кухня А-1, сіни а-1, сарай а1, погреб в сінях та в кухні, вбиральня Ж-1.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно часток у нерухомому майні за вище вказаною адресою, з урахуванням сервітутів на обслуговування будівель і споруд, відповідно до варіанту №1 Висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 26.11.2024 №3360/3361/23-24, а саме:
ОСОБА_1 виділити у користування земельну ділянку площею 631 м.кв., графічно зображену в додатку 1 як багатокутник, заштрихований лініями синього кольору, межі та проміри між поворотними точками позначено на схемі; в т.ч. сервітут 7 м.кв., позначений на кресленні жовтим кольором, для проходу до стіни будинку для обслуговування 2-м співвласником.
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 виділити у користування земельну ділянку площею 282 м.кв., графічно зображену в додатку 1 як багатокутник, заштрихований лініями зеленого кольору, межі та проміри між поворотними точками позначено на схемі; в т.ч. сервітут 6 м.кв., позначений на кресленні жовтим кольором, для проходу до стіни будинку для обслуговування 1-м співвласником.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко